O Partido Operário Socialista Internacionalista (POSI) é um partido trotskista espanhol inscrito no registro de partidos políticos do Ministério do Interior da Espanha em 1984. Seus órgãos de imprensa são as revistas La Verdad e Combate Socialista e constitui a secção espanhola da Quarta Internacional. Seus militantes jovens colaboram e impulsionam uma Organização Revolucionária da Juventude (ORJ) em Espanha, secção da Internacional Revolucionária da Juventude.

A Organização Quarta Internacional (OQI)
A Organisation Communiste Internationaliste (OCI francesa) e sua "Comissão Espanha", esta última criada por militantes provenientes da seção espanhola da Quarta Internacional (desaparecida em 1948) realizou reuniões e discussões com militantes do Partido Comunista de Espanha (PCE), Partido Socialista Operário Espanhol (PSOE) e as Juventudes Socialistas de Espanha (JSE), do Partido Operário de Unificação Marxista (POUM), com imigrantes e exilados espanhóis sem afiliação política, como parte da luta pela construção de uma organização trotskista em Espanha.

Em 1976 celebrou-se uma primeira conferência na que se constitui a Organização Quarta Internacional (OCI), aderida ao Comité de Organização pela Reconstrução da Quarta Internacional (CORCI). A OCI espanhola pública o jornal "Quarta Internacional".

A resolução da sua primeira Conferência parte da incompatibilidade entre as instituições do franquismo e a existência de liberdades democráticas plenas e de organizações operárias. A OCI defende: "consigna-las conjuntas de República, Assembleia Constituinte e direito de separação das nacionalidades. Estas consignas [...] são as que constituem hoje em dia o conteúdo da luta pela Frente Única de partidos e sindicatos da classe operária, cujo marco é o da Aliança Operária". Ademais a OCI afirma que a monarquia de Juan Carlos "representa a tentativa de salvaguardar a Espanha encarnada pela Igreja e o Exército".

O trabalho feito com as organizações tradicionais da esquerda não comunista (em particular PSOE, UGT e CNT) permitiu, a partir de Segunda Conferência da OCI, a construção da organização trotskista, apoiada num núcleo de militantes que provinha da Liga Comunista Revolucionária em 1977.

A OCI propôs o combate da classe operária e suas organizações contra o regime emanado da Lei de Reforma Política, ao que acusava de manter as instituições do franquismo, através de sua reforma. Deste modo, pronunciou-se contra toda a participação no processo de reforma política e pelo boicote às eleições de 15 de junho de 1977. Igualmente, pediu o "Não" no referendo sobre a Constituição de 1978, constituindo um Comité pelo Não à Constituição, junto com diversas organizações de esquerda como Herri Alderdi Sozialista Iraultzailea (HASI) e Langile Abertzale Iraultzaileen Alderdia (LAIA), o Partit Socialista d'Alliberament Nacional dels Països Catalans (PSAN), Partido Operário de Unificação Marxista (POUM), Esquerra Nacional e a Coordenadora Operária de Agrupamentos Socialistas (COAS).

Coordenadora Operária de Agrupamentos Socialistas (COAS)
Com a morte de Franco, o PSOE reconstrui-se defendendo a ruptura com o franquismo. No 27º Congresso  (5 a 8 de dezembro de 1976, Madri), o PSOE define-se como um partido "de massas, democrático, federal, marxista, pluralista e internacionalista" se pronuncia pela República e defende o marxismo e a ruptura com o Capitalismo, num momento em que a União Geral de Trabalhadores emerge também da ditadura, se reconstruindo de forma acelerada. O Congresso defende a autodeterminação das nacionalidades e o ensino público, laico e gratuito, recusando "as subvenções ao ensino privado".

No entanto, estas posições chocarão frontalmente com a Internacional Socialista e os dirigentes renovadores (Felipe González e Alfonso Guerra) que postulam uma viragem para a socialdemocracia. A direcção do PSOE opta pela defesa dos postulados de Felipe González e são expulsos vários militantes que discordaram da linha oficial. Entre eles se encontrava a direcção do Agrupamento Socialista de Vallecas, que acusou a direcção do PSOE de "personalismo, o confusionismo, a ausência de democracia interna, e um pactismo decidido a portas fechadas, por simples aparelhos burocráticos". Os expulsos de Vallecas, aos que seguem a maior parte dos militantes deste bairro, constituem em julho de 1977 o Agrupamento Socialista Autónoma de Vallecas, que passa a editar o jornal Luta Socialista.

O agrupamento organizou em fevereiro de 1978 uma conferência estatal de militantes socialistas, depois da qual unir-se-ão outros militantes socialistas do resto de Espanha, se formando a Coordenadora Operária de Agrupamentos Socialistas (COAS). A partir de maio de 1978, Luta Socialista passará a ser o órgão da COAS. Fizessem parte dela figuras importantes do PSOE como o ex-presidente do PSC, José Sargas, e o ex-secretário geral de UGT de Valencia, Ricard Garrido i Cruanyes.

No 28º Congresso do PSOE (17 a 20 de maio de 1979, Madri) a divisão faz-se realidade. Felipe González, que exige a ruptura com o marxismo, é derrotado e ganha a conferência defendida por Francisco Bustelo na que definia ao PSOE como " partido marxista de classe". Ante isso, González decide não se apresentar a secretário geral. Ante a falta de iniciativa de assumir a direcção do Partido por parte da asa esquerda, forma-se uma gestora com o mandato de preparar um Congresso Extraordinário. Esta gestora, conformada por José Federico de Carvajal, Carmen García Bloise, José Prat, Ramón Rubial e García Duarte, encarregar-se-á de modificar o regulamento de congresso e procederá a isolar e expulsar aos militantes dissidentes.

Depois do Congresso Extraordinário (28 e 29 de setembro de 1979, Madri), onde se impõe a direcção felipista e o abandono da política do 27º Congresso, os militantes agrupados na COAS propõem a construção de um novo partido ante a impossibilidade de defender seus postulados no PSOE.

Fundação
Do 22 ao 24 de fevereiro de 1980 teve lugar, em Madri, o congresso fundacional do POSI. Os militantes expulsos ou que romperam com o PSOE e militantes da OCI confluíram junto a vários militantes que tentaram reconstruir o POUM na Cataluña. O novo partido defendia a luta contra a "Transição" e sua "Constituição monárquica" e pela ruptura das organizações operárias com os parlamentos autonómicos, que qualificavam de sem poderes e com as Cortes Espanholas, "submetidas à monarquia".

A fundação resultou complicada já que o Ministério de Interior, dirigido por Juan José Rosón, não admitiu seu legalização, por se tratar de um partido entre cujos objectivos estava a "derrubada da Monarquia" e outros que foram considerados contrários à Constituição. Assim, o próprio congresso fundacional foi proibido ainda que o recurso interposto pelo POSI foi ganho judicialmente. Iniciou-se a partir de então uma campanha a favor da sua legalização. Nos dias 31 de outubro a 2 de novembro de 1980 celebrou-se um Congresso de unificação que reuniu a militantes do POSI, da Liga Comunista e da Fracção Pública (divisões oriundas da Liga Comunista Revolucionária). Nas eleições gerais de 1982 pediram o voto para o PSOE.

Resultados eleitorais

 Eleições gerais de 1986: 21.853 votos (0,11%)
 Eleições ao Parlamento Europeu de 1987: 25.270 votos (0,13%)
 Eleições gerais de 1993:  (dentro da Coalizão por um Novo Partido Socialista)
 Eleições gerais de 1996: (dentro da Coalizão Republicana)
 Eleições gerais de 2000: 12.208 votos (0,05%)
 Eleições gerais de 2004: 8.003 votos (0,03%)
 Eleições ao Parlamento Europeu de 2004: 7.976 votos (0,05%)
 Eleições ao Parlamento Basco de 2005: 2.354 votos (0,19%)
 Eleições gerais de 2008: 7.386 votos (0,03%)
 Eleições ao Parlamento Basco de 2009: 1.178 votos (0,11%)
 Eleições ao Parlamento Europeu de 2009: 12.344 votos (0,08%)
 Eleições gerais de 2011: 2007 votos (0,01%)
 Eleições ao Parlamento Europeu de 2014 (dentro da coalizão Pela República, pela ruptura com a União Européia): 8.309 votos (0,05%)

Ligações externas

 Congresso de Unificação POSI, LC, FP-LCR: Bases para a fusão (1980)

Partidos políticos fundados em 1980
Acordo Internacional dos Trabalhadores e dos Povos
Organizações trotskistas da Espanha
Partidos políticos da Espanha
Partidos políticos comunistas da Europa


Vases or Faces er en kortfilm instrueret af Arn Lou efter manuskript af Arn Lou.

Handling

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1994

Kortfilm fra Danmark

Vases or Faces


AIDS'e Karşı Zafer Bayrağı, Gökkuşağı Bayrağının en altına siyah bir şerit eklenmesiyle oluşturulmuştur.

San Francisco kaynaklı eşcinsel bir grubun önerisiyle kullanılmaya başlanan siyah şerit, eşcinsellerin AIDS'e kurban verdiklerinin anısını simgeler. AIDS yüzünden ölmekte olan Vietnam Gazisi Amerikalı Çavuş Leonard Matlovich(en), AIDS'e kalıcı bir tedavi bulunduğunda, siyah şeritlerin tüm bayraklardan çıkartılarak Washington'da bir törenle gömülmesini önermiştir.

Gökkuşağı bayrakları
HIV/AIDS
LGBT semboller

AIDS'e Karşı Zafer bayrağı


Aysen (ayrıca Aisén olarak da bilinir) Şili'nin 15 idari bölgesinden biridir. XI Región ("11. Bölge") olarak da bilinir. On üç bölgeden en az nüfusa sahip olanıdır. Bölgenin arazisi ve yapısı Alaska, Norveç'in kuzey sahili ve Yeni Zelanda'nın Milford Sound bölgesi ile benzerlikler gösterir. Laguna San Rafael Ulusal Parkı, yalnızca bot veya uçakla ulaşılabilir, en önemli turistik merkezlerindendir. 1980 yılında yapılan Güzergâh 7 (Carretera Austral veya Güney Anayolu) yapılmadan önce kuzeyden güneye tek kara yolu aşırı derecede ilkel patikalardı.

Etimoloji
Aysen ismi Huilliche kelimesi "ufalamak" anlamında olan "Achen" kelimesinden gelmektedir. Diğer bir teori ise Chonos kültüründe "daha içlere gitmek" anlamında kullanılan bir terimden geldiğini şeklindedir.

1990'lar boyunca, 1831 yılında Robert Fitz-Roy tarafından yapılan bir haritadan türediği düşünülmüştür. Robert Fitz-Roy Charles Darwin ile bölgede keşif yapmıştır ve şu anki Aysen bölgesini "Ice End" olarak isimlendirmiştir. Bu teori kabul görmemiştir çünkü 60 yıl kadar önce 1766 yılında bölgeye keşfe giden Peder Garcia'nın belgelerinde "Aysen" ismine rastlanmaktadır. Buna rağmen Fitz-Roy miti Patagonya'yı ziyaret eden birçok Avrupalı turist arasında ünlü olmuştur.

Belediyeler
Aysen Bölgesi'nin yedi belediyesi (comunas) vardır
 Coyhaique
 Puerto Aysen
 Lago Verde
 Río Ibáñez
 Cochrane
 Chile Chico
 Tortel

Notlar

Dış bağlantılar
 https://web.archive.org/web/20050412112337/http://www.pronap.uchile.cl/aisen/ - bölgenin resmi web sitesi

Aysen bölgesi


Schmalstede Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Rendsburg-Eckernförde iline bağlı bölge. 4,81 km² yüzölçüme sahiptir. Nüfusu, 31 Aralık 2004 itibarıyla yaklaşık 247 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Karl-Erich Winzer tarafından yürütülmektedir.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 www.bordesholm.de

Rendsburg-Eckernförde iline bağlı yerleşim birimleri

Schmalstede


Kateryna Babkina (ukrainien : Катерина Бабкіна), née le 22 juillet 1985 à Ivano-Frankivsk, est une journaliste, poétesse, nouvelliste, romancière, dramaturge et scénariste ukrainienne.

Biographie
Kateryna Babkina étudie le journalisme à l'université nationale Taras-Chevtchenko de Kiev, dont elle est diplômée d'un master en littérature en 2007. Elle travaille ensuite comme journaliste indépendante.

Entre 2012 et 2014, elle est rédactrice pour le magazine Esquire en Ukraine. Elle a également travaillé pour des publications ukrainiennes et étrangères telles que Le Monde, Harper's Bazaar, Art Ukraine, Buro 24/7, Business, The Insider ainsi que pour la plateforme Focus.

Kateryna Babkina publie son premier livre à l'âge de dix-sept ans. L'auteure diversifie son écriture entre la poésie, le cinéma, le roman, la nouvelle ou la littérature d'enfance et de jeunesse. Son livre pour enfants Шапочка і кит (Cappy et la baleine), est un succès commercial qui a permis de récolter des fonds pour le cancer pédiatrique.

Reconnaissance
En 2021, Kateryna Babkina remporte le prix Angelus pour l'ouvrage My Grandfather Danced the Best.

Publications
Parmi une liste non exhaustive :

Poésie

Recueils de nouvelles

Romans

Scénarios
 Evil, présenté au Kinofest NYC festival en 2013

Pièces de théâtre
 Hamlet.Babylon, adaptation de la pièce Hamlet de William Shakespeare, 2016

Livres pour enfants

Traductions en français

Notes et références

Liens externes

Écrivain ukrainien du XXIe siècle
Poétesse ukrainienne
Poète ukrainien du XXIe siècle
Romancière ukrainienne
Journaliste ukrainienne
Étudiant de l'université nationale Taras-Chevtchenko de Kiev
Naissance en juillet 1985
Naissance à Ivano-Frankivsk
Naissance en RSS d'Ukraine

Kateryna Babkina


O Sherpa Light é uma família de veículos 4x4 táticos e blindados leves desenvolvidos pela empresa francesa Renault Trucks Defense (RTD). Disponível em variantes não blindadas ou blindadas (kits balísticos, de minas e IED), o Scout é adequado para missões táticas como reconhecimento, patrulha, escolta de comboio e comando e ligação. É capaz de transportar até 4 ou 5 soldados ou uma carga total de até 4 toneladas.

A família Sherpa também está disponível para clientes na América do Norte e Oceania via Mack Defense.

História
O Sherpa 2/3 foi apresentado oficialmente ao público no Eurosatory 2006 em Paris. com os primeiros modelos de produção feitos em 2007. Em 2010, mudou o nome de Sherpa 2 e 3 para Light.

O Sherpa Light foi exibido na Ásia na convenção BRIDEX 2011 ao lado do VAB Mk II em Brunei em 28 de julho de 2011.

Em 26 de outubro de 2011, Pindad exibiu uma versão indonésia do Sherpa conhecido como Elang durante um evento de exibição pública.

A Mack Defense apresentou o Mack Sherpa Light Scout pela primeira vez no evento 2014 Association of the United States Army AUSA Annual Meeting & Exposition (AUSA) em Washington DC. Em 2017, Mack promoveu a variante Sherpa Special Forces na Special Operations Forces Industry Conference em Tampa, Flórida.

Em abril de 2014, a Avibras ingressou na TUPI para ser avaliada no Centro de Avaliação do Exército Brasileiro (CAEx). Baseado no chassi Sherpa Light Scout em cooperação entre Avibras e Renault, destina-se a ser comercializado para o Exército Brasileiro para um novo Veículo Blindado Leve de Rodas Multirole sob a Viatura Blindada Multitarefa - Leve de Rodas (VBMT - LR; Wheeled Multirole Protected Vehicle) contra o Iveco LMV com decisão contratual antes do final de 2015.

Em 2015, os sherpas fabricados pela MACK foram apresentados à Guarda Nacional da Ucrânia para possíveis compras e avaliação.

Em 2016, os requisitos do Comando de Operações Especiais da França resultaram no desenvolvimento das Poids Lourd Forces Spéciales para operações de resposta rápida. O PLFS foi exibido pela primeira vez na exposição Eurosatory 2016 em 13 de junho de 2016.  Foi oficialmente certificado pela Direction générale de l'armement em 31 de janeiro de 2017. No Brasil, a TUPI perdeu um contrato potencial para o programa VBMT-LR do Exército Brasileiro quando o Exército Brasileiro anunciou em 14 de abril de 2016 que o Iveco LMV será selecionado como o novo veículo 4x4, seguido por outro anúncio em 1º de setembro, 2016 que 1.464 LMVs serão adquiridos.

Depois que a RTD foi renomeada como Arquus em 24 de maio de 2018, a pesquisa e o desenvolvimento continuaram no Sherpa, o que levou à criação do Sabre como seu primeiro produto da marca Arquus quando foi apresentado nas Forças Especiais de 2019 na Exposição de Defesa (SOFINS). Os testes de campo foram realizados com um míssil MMP disparado do Sabre sob a direção da Direction Générale de l'Armement em fevereiro de 2021.

Em 19 de maio de 2020, a Arquus anunciou a produção bem-sucedida do 1000º veículo Sherpa Light.

Na convenção EDEX 2021, foi anunciado que a Arquus irá colaborar com o Departamento de Veículos do Ministério da Defesa do Egito – Complexo Industrial de Engenharia. O chassis é fornecido pela Arquius.

Em 22 de setembro de 20221, a Arquus se ofereceu para trabalhar com a Romênia na fabricação do Sherpa Light sob licença sob uma proposta de maior cooperação de defesa franco-romena.

Variantes

Variantes francesas
As seguintes variantes são fabricadas pela Renault Trucks Defense e, posteriormente, pela Arquus.

Pré-2010

 Sherpa 2 : Versão básica com quatro lugares e capacidade de carga de 2,5 metros cúbicos e 2 toneladas.
 Sherpa 3 : Versão básica com dois assentos, sem cabine blindada e capacidade de carga de 3,5 toneladas.
 Sherpa 3A : Igual ao Sherpa 3, mas com cabine blindada.
 Sherpa 3 Grand Volume : Corpo de chassis longo com espaço para 10 pessoas.
 Sherpa 3 Special Forces : Veículo de ataque leve em operações de forças especiais.
 Sherpa 3 High Intensity : Para unidades de forças especiais operando em funções de reconhecimento.

Pós-2010

 APC : Versão de 3 portas que pode transportar até 10 pessoas com capacidade para ter armas montadas na parte superior.
 Escada de Assalto : Projetada para forças antiterroristas que possuem plataforma modular com rampa hidráulica e escadas de até 8,5 m.
 Scout : Veículo de 4 portas destinado a Reconhecimento, Patrulhamento, Vigilância e Posto de Comando com um máximo de 5 pessoas. O para-brisa e as portas podem ter janelas balísticas. Vendido através da MACK Defense como Sherpa Scout.
 Forças Especiais : Veículo de ataque leve com provisões para montar armas em cima e capaz de montar kits de proteção blindada e de minas. Pode acomodar duas pessoas na frente, uma na parte traseira para um artilheiro e outra para mais uma pessoa na parte traseira. Vendido através da MACK Defense como Forças Especiais Sherpa.
 Poids Lourd Forces Spéciales ou Special Forces Heavy Weight : Veículo personalizado feito sob pedido com base nos requisitos das forças especiais francesas. Conhecido por ter uma versão de combate e logística. Pode ser equipado com dois rádios e um guincho de auto-recuperação, tendo pelo menos mais assento para outra pessoa, com capacidade para 5 pessoas. Tem um motor mais forte em 265 cv.
 Sabre : Uma variante mais desenvolvida do veículo SF, Arquus revelou ao público na exposição SOFINS 2019. Semelhante ao PLFS, exceto que pode montar mais rádios/outros equipamentos C4ISR quando necessário.
 Station Wagon : Versão 5 portas do Scout projetada para Reconhecimento, Patrulhamento, Vigilância, Transporte de Sistemas e Segurança Interna com um máximo de 5 pessoas.
 Portador do Sistema de Armas : Projetado para operar com arma montada na plataforma do veículo. Vendido através da MACK Defense como Sherpa Carrier.
 Ambulância Blindada
 Veículo de Segurança Interna

Variantes estrangeiras

 Mack Sherpa : versão americana do Sherpa, revelada pela primeira vez em 2014.
 Mack Sherpa Hawkeye 105mm : Um Sherpa Carrier com um obus de 105mm montado no Grupo Mandus.
 Avibras TUPI : Versão brasileira lançada em 2014 para o programa VBTR-LR do Exército Brasileiro.  Deveria ser equipado com uma estação de armas controlada remotamente ARES Aeroespacial & Defesa REMAX ou montagem em anel blindada W&E Platt MR550 armada com uma metralhadora 7,62x51 mm ou 12,7x99 mm, ou 40 mm lançador de granadas automático.
 Pindad Elang : versão indonésia do Sherpa Light em colaboração com a Renault.

Operadores

Veja também

 O Renault Sherpa não deve ser confundido com o Leyland Sherpa — veja LDV Pilot.

Notas

Referências

Veículos da Renault
Veículos todo-o-terreno
Camiões militares

Sherpa Light


Ivan Šunjić  (Zenica, 9. studenog 1996.) hrvatski je nogometaš koji igra na poziciji defenzivnog veznog. Trenutačno igra za Birmingham City.

Klupska karijera
Za Dinamo je debitirao protiv Istre 10. svibnja 2014. Nakon te utakmice igrao je za Dinamovu drugu momčad sve dok nije 5. veljače 2016. potpisao je za Lokomotivu gdje je iduće sezone postao kapetan. Za Lokomotivu je debitirao 27. veljače 2016. protiv Osijeka. Prvi gol u Lokomotivinom dresu je zabio Inter Zaprešiću u zadnjim minutama utakmice. Za Dinamo je ponovno potpisao 12. veljače 2018. i Dinamo ga je dan kasnije poslao na posudbu u Lokomotivu do kraja sezone.

Reprezentativna karijera
Šunjić je bio član Hrvatske nogometne momčadi do 17 godina na svjetskom prvenstvu do 17 godina  u Ujedinjenim Arapskim Emiratima 2013. Za nacionalnu vrstu debitirao je protiv Meksika.

Priznanja

Klupska
Dinamo Zagreb
 Prvak Hrvatske (2): 2013./14., 2018./19.
 Hrvatski nogometni kup (1): 2013./14.

Izvori

Vanjske poveznice

 Profil, Transfermarkt

Životopisi, Zenica
Hrvatski nogometni reprezentativci
Nogometaši NK Lokomotive
Nogometaši Dinama
Nogometaši Birmingham Cityja
Nogometaši Herthe BSC
Aktivni nogometaši

Ivan Šunjić


Stephen Edelston Toulmin, (d. 25 Mart 1922 – ö. 4 Aralık 2009) İngiliz asıllı Amerikan filozofu.

İlk kitabı ahlak konusunda olan, ahlak alanına dilsel bir açıdan yaklaşan Toulmin, esas bilim felsefesi alanındaki çalışmalarıyla tanınır. O, 1953 yılında yayınlanan Bilim Felsefesine Giriş adlı temel eserinde, bilimsel kuramlarla kuram oluşturma sürecinin, klasik tümevarım görüşlerinde betimlenen genelleme sürecinden çok, kişinin yolunu bulmasına yardım eden, kişiye kılavuzluk eden haritalar çıkarma ya da yapmaya benzediğini öne sürmüştür. Bilim tarihi konusunda da çalışmış olan Toulmin, mantık alanına da katkı yapmıştır.

Bir etkinlik olarak bilimin tarihsel ve toplumsal boyutları olduğunu ileri sürer. Paradigma görüşünü benimseyerek yeni bir paradigmanın ortaya çıkışını Darwin'in Evrim Teorisi ile açıklar.

Amerikalı filozoflar
Toulmin, Stephen
Toulmin, Stephen
2009 yılında ölenler

Stephen Toulmin


Tüfek, Mikrop ve Çelik: İnsan Topluluklarının Yazgıları, Kaliforniya Üniversitesi coğrafya ve fizyoloji profesörü Jared Diamond'un 1997'de yazdığı kitabın adıdır. 1998'de kurgusal olmayan genel eser dalında Pulitzer Ödülü ve En İyi Bilim Kitabı dalında Aventis ödülü kazanmıştır. Temmuz 2005'te National Geographic Society tarafından kitaba bağlı kalarak çekilen bir belgesel PBS'de yayınlanmıştır.

Kitap aynı zamanda Tüfek, Mikrop ve Çelik: İnsanlığın son 13.000 yıllık kısa hikâyesi adıyla da yayınlandı. Kitap Avrasya hegemonyasının fikri, ahlaki veya doğuştan genetik üstünlüğe sahip olduğu iddiasını reddederken, Avrasya medeniyetlerinin (Kuzey Afrika da dahil) nasıl hayatta kaldıklarını ve diğerlerini nasıl ele geçirdiklerini açıklamaya çalışıyor. Diamond, insan toplulukları arasındaki güç ve teknoloji farkının çevresel faktörlerden kaynaklı olduğunu çeşitli güçlendirilmiş olumlu geri bildirimlere dayandırarak savunuyor. Kültürel veya genetik farklılıkların Avrasyalıları avantajlı kıldığını (örneğin, yazılı dil veya bölgesel hastalıklara karşı Avrasyalıların direncindeki gelişim) fakat bu avantajların Avrasyalıların gen yapılarından dolayı değil, coğrafyanın toplumlar ve kültürler üzerindeki etkisinden dolayı ortaya çıktığını iddia ediyor.

Özet

Kitabın önsözü Diamond'un Papua Yeni Gine'li politikacı Yali ile olan diyaloğuyla başlıyor. Diyalog daha sonra Yali'nin halkıyla, o topraklarda 200 yıl boyunca hükmeden Avrupalıların güç ve teknoloji alanlarındaki gözle görülür farklılıklarına ve bu farklılıkların hiçbirinin Avrupalıların herhangi bir genetik üstünlüğüyle alakalı olmadığı noktasına doğru gidiyor. Yali yerel dilde "icat ve işlenmiş ürün" için kullandıkları "cargo" kelimesini kullanarak soruyor: "Beyazların neden bu kadar çok kargosu yani işlenmiş ürünü ve icadı var, ve biz Yeni Ginelilerin neden bu kadar az?"

Diamond aynı sorunun her yere uygulanabildiğini fark eder: "Avrasya kökenli insanlar... dünyaya refah ve güç noktasında hükmediyorlar." Diğer toplumlar, sömürgeci güçleri başlarından attıktan sonra bile hala refah ve güç konusunda duraksama yaşıyorlar. Ve daha başka toplumlar "kırıp geçirildiler, zapt edildiler ve hatta bazı durumlarda Avrupalı sömürgeciler tarafından yok edildiler." diyor. Diğer kıtaların insanları (Sahra altı Afrikalılar, Amerika yerlileri, Avustralya Aborjinleri ve Yeni Gineliler, ve Güneydoğu Asya'nın asıl sakinleri) büyük ölçüde zapt edildi, yerleri değiştirildi ve bazı uç durumlarda -Amerika yerlileri, Avustralya Aborjinleri ve Güney Afrikalı yerli halk Khoisan gibi örneklere gönderme yapılıyor - Avrasyalılar ve Bantu'lar gibi tarım tabanlı toplumlar tarafından büyük ölçüde yok edildiler. Buz çağından sonra tarımın erken geliştiği toplumların, askeri ve politik yönden ileride olmalarına bağlıyor bu durumu. Gücün ve başarıların orantısız olarak dağılmasına açıklamalar getiriyor.

Jared Diamond özetle, tarihin seyrini, dört önemli faktörün belirlediğini söylüyor.
 Potansiyel tahıllar ve ehlileştirilebilen hayvanların ulaşılabilirliği
 Tarımın yayılmasına yön veren kıta ekseninin yerleşimi
 Kıtalar arasında bilginin transferi
 Nüfus büyüklüğü

Bu nedenle yazar, dünyadaki tüm toplumlar arasındaki farklılıkların coğrafya ile açıklanabileceğini iddia eder. Kitap, insanlığın buzul çağından bugüne uzanan gelişimini, dünya coğrafyasının çok geniş bir kısmını kapsayacak şekilde kurgusal bir dille anlatır.

Başlık

Kitabın ismindeki tüfek, mikrop ve çelik sırasıyla, tarımla uğraşan toplumların diğerlerini zapt etmesi ve onlara hükmetmesi, sayıca bazen üstün olmamalarına rağmen üstün silahları sayesinde askeri güç elde etmelerine (tüfek); Avrasya kökenli hastalıkların bu hastalıklara karşı bağışıklığı olmayan yerel nüfusu zayıflatıp azaltması ve dolayısıyla üzerilerindeki kontrolü kolaylaştırmasına (mikrop), ve merkezi hükûmetin milliyetçiliği ve güçlü askeri birlikleri desteklemesi (çelik), referans içerir. Kitap aynı zamanda coğrafyayı da kullanarak Avrupalıların nasıl üstün bir askeri teknoloji geliştirdiklerini ve Avrupa ve Asyalıların nasıl bazı hastalıklara karşı bağışıklık kazandıklarını, aynı zamanda bu hastalıkların Amerika'daki yerel halkla kurulan ilk iletişimden sonra salgın şeklinde o halkları nasıl harap ettiğini de gösteriyor. Avrasya yaklaşık 13,000-15,000 yıl önce son Buzul Çağı'ndan sonra, coğrafik, iklimsel ve çevresel olarak en faydalı çıkan kıta olmuştur.

Teorinin anahatları

Diamond, Avrasya uygarlıklarının yaratıcı eserlerden daha çok fırsat ve ihtiyaçtan doğan ürünler ortaya koyduklarını savunuyor. Bundan dolayı uygarlık, üstün zekadan dolayı değil, belli bazı ön koşullar altında, gelişim zincirinin bir neticesi olarak doğar.

İlk toplumlarda, insanlar avcı-toplayıcı gruplar hâlinde yaşadılar. Medeniyete doğru ilk adım ekinlerin işlenmesi ve hayvanların evcilleştirilmesiyle tarımın gelişimiyle oldu. Tarım ürünleri; yiyecek fazlasını doğurdu, ve bu da yerleşik toplum düzeninin gelişimine, zanaate, hızlı nüfus artışına, ve iş gücünün özelleşmesine neden oldu. Büyük topluluklar bürokrasiye ve yönetici bir sınıfa sahip olmaya doğru meylettiler ve bunun neticesinde devlet ve imparatorluklar doğdu.

Tarım her ne kadar dünyanın farklı yerlerinde gelişmeye başladıysa da, Avrasya uygun bitki örtüsü ve ehlileştirilebilir hayvan çeşidinin fazlalığı gibi faktörlerden ötürü avantaj sağladı. Avrasya diğer kıtalara kıyasla; arpa, unun farklı çeşitleri, protein zengini gıdalar, tekstil için keten, keçi, koyun ve büyükbaş hayvanlar ve bunların derileri, yünleri, kemik ve toynakların kaynatılmasıyla elde edilen yapıştırıcılar gibi çok geniş yelpazede bir ürün çeşitliliğine sahipti. Orta doğu medeniyetleri ticarete başladıklarında, komşu bölgelerde at ve maymun gibi (ulaşımda kullanmak üzere) daha yararlı hayvanlar buldular.

Tersine, Amerikalı yerli çiftçiler geniş çayırlarda mısır yetiştirme mücadelesi verdiler fakat mısır besin değeri düşük bir gıdaydı ve tek tek dikildiğinden yetiştirmesi çok zahmetli bir işti. Avrasyalılar ise ekimi ve yetiştirmesi çok kolay, lif ve besin değeri yüksek buğday ve arpaya sahipti. Buğday ötekilere oranla %8-14 gibi yüksek bir oranda protein içerme üstünlüğüne sahipti. Bu yüzden nüfusun hızlı bir şekilde artmasına yardımcı olacak yiyecek fazlalığı oldu. Bu nüfus artışı iş gücünü, yatırımı ve zanaati arttırdı. Ayrıca tropik iklimlerde yetişen muz gibi ürünlerin aksine hububat uzun süreli olarak depolanabildi.

Avrasya evcilleştirilebilen 13 büyük hayvan (44 kg üzeri) türüne sahipken; Güney Amerika'da sadece bir tane (lama ve alpaka aynı tür olarak sayılıyor); geri kalan bütün kıt'alarda ise hiç yoktu. Diamond, Anna Karenina prensibine göre küçük sayıdaki evcilleştirilebilir hayvan (148'de 14 aday) türünü açıklarken: pek çok umut verici tür evcilleştirilebilmelerini engelleyen inanılmaz büyük zorluklara sahiplerdi.

Avrasyalılar at ve deve gibi ehilleştirmesi kolay uysal büyükbaş hayvanlara sahipken, Afrikalılar hem aslan, leopar gibi vahşi memelilere hem de zebra ve yaban eşeği gibi ehilleştirmesi zor hayvanlara sahiptiler. Diamond, Yeni Gine'de insan yaşamına faydalı hayvanların 4.000-5.000 yıl önce Doğu Asya topraklarından geldiğinin de altını çiziyor.

Avrasya'nın büyük kara parçası ve uzun doğu-batı mesafesi bu avantajları arttırdı. Geniş alanlar sayesinde ehilleştirmeye uygun çok fazla bitki ve hayvan türüne sahipti, ve üzerinde yaşayan insanların hem yenilikleri hem de hastalıkları değiştirmelerine imkân sağladı. Doğu-Batı oryantasyonu sayesinde kıtanın bir ucundaki türlerin benzer iklim ve mevsime sahip diğer kısımlarda da yaşayabilmelerine imkân vardı. Öte yandan, Avustralya buzul çağından sonra muhtemelen insanların avlanmasından dolayı soyları tükendiğinden, faydalı hayvan kıtlığı çekiyordu. Avrasya'nın Doğu-Batı oryantasyonunun en çok fayda sağladığı kıta Avrupa oldu. Milattan önceki yüzyılın başlarında Avrupa'nın Ege bölgesinde kalan kısımları Orta Doğu'nun hayvan, bitki ve tarım tekniklerini kendilerine adapte etti ve bunu daha sonra Avrupa'nın tamamı takip etti.

Yiyecek fazlalığı ve nüfus yoğunluğu iş gücünün artmasına ve farklı alanlara yayılmasına imkân sağladı. Çiftçilik dışındaki esnaflık ve yazıcılık gibi uzmanlıkların artışı ekonominin ve teknolojinin büyüme hızını arttırdı. Avrupalıları bu ekonomik ve teknolojik büyüme sayesinde çeliği işleyip silah üretti ve böylece diğer kıt'alardaki toplulukların kontrolünü ele geçirmeye başladı.

Avrasya'nın nüfus yoğunluğu, ticaret hacmi, ve yiyecek bolluğu geniş çapta salgın hastalıkların (hayvandan insana geçenler de dahil) yayılmasına neden oldu. Doğal seçilim Avrasyalıları çok fazla sayıda mikroba karşı bağışıklık kazanmaya itti. Avrupalılar Amerikalılarla ilk iletişimi kurduklarında, Avrupa hastalıkları (ki Amerikalıların bu hastalıklara karşı herhangi bir bağışıklıkları yoktu) Amerikalıların nüfusunu kırıp geçirdi. (Afrika ve Güney Asya'da bu hastalık alışverişi durumu biraz daha dengeliydi, sıtma ve sarıhumma gibi hastalıklar buraya gelen beyazları etkiledi ve onlar için bölgeyi beyaz adamın mezarı konumuna çevirdi.) Kitabın adında geçen "mikrop", az sayıda Avrupalının hastalıktan kırılan yerli halkları nasıl kontrol altında tuttuklarına bir gönderme yapıyor.

Entelektüel arka plan

Diamond çevresel faktörlerin insanlık tarihinde büyük etki yarattığını savunan ilk kişi değildir. 1850'lerin sonunda, Henry Thomas Buckle bu konuda araştırmalar yapmış ve daha sonra uygun iklim ve toprakların, ve buna bağlı olarak üretilen fazla yiyeceğin bir nüfusun refahına önemli katkılarda bulunduğunu yazmıştır. Deprem ve sel gibi doğal afetlerin az olduğu yerlerde yaşayan insanların daha az batıl inanç sahibi olduklarını ve buna bağlı olarak daha hızlı entelektüel gelişim kaydettiklerine inanmıştır.

1930'larda, Fransa'daki Annales School'da coğrafya, tarih ve sosyoloji kullanılarak uzun süreli tarihi yapılar üzerinde bir araştırma yapıldı. Araştırmacılar coğrafya, iklim ve toprak kullanımının etkilerini incelediler. 1960'lardan sonra coğrafya ABD'de akademik disiplinlerden neredeyse çıkarılmasına karşın, pek çok coğrafya kökenli tarihsel teori 90'lı yıllarda yayınlandı. Buna ek olarak, insanın doğadaki aktivitelerini inceleyen çevresel tarih bölüm olarak yükselmeye başladı.

William H.McNeill de,  ilk baskısı 1977'de yapılan "Plagues and Peoples" adlı eserinde benzer tezler ileri sürmüştür. Özellikle salgın hastalıkların yayılma şekilleri, bu hastalıkların  tarih içinde geçirdiği evrimler ve tüm bu hastalıkların çeşitli toplulukların uygarlıklarına yaptığı çok büyük etkiler, 20. yüzyıl sonuna kadar tarihçiler tarafından hemen tamamen ihmal edilmişti. Oysa bu etki sanıldığından çok daha önemliydi. McNeill kitabında buna dair kanıt niteliğinde birçok tarihi olguyu açıklar.

Tepkiler

Tüfek, Mikrop ve Çelik, hem beğenenler hem de yaklaşımını reddedenler olmak üzere çok geniş bir alanda ilgi ve tepki gördü. Farklı disiplinleri güçlü bir şekilde sentezlemesinden ötürü 1998'de kurgusal olmayan genel eser dalında Pulitzer Ödülü, En İyi Bilim Kitabı dalında Aventis ödülü ve Bilim Kitapları dalında Royal Society Rhône-Poulenc ödülü kazandı. Temmuz 2005'te National Geographic Society tarafından kitaba bağlı kalarak çekilen bir belgesel PBS'de yayınlandı. Kitap TÜBİTAK Yayınları tarafından Türkçeye çevrildi.

Eleştiriler

Eleştirmenler kitabın tarım, ekonomi ve politik büyüme arasındaki ilişkiyi analiz eden kültürel evrimciler Leslie White, Julian Steward, ve Ester Boserup ile tarım, Avrupa yayılmacılığı ve hastalıklar arasındaki ilişkiyi analiz eden tarihçiler William McNeill ve Alfred Crosby'nin eserlerinin bir türevi olduğunu savunurlar.

Eleştiriler aşağıdaki gibi üç ana maddede toplanır:

Avrupamerkezci determinizm

2000'de yayınlanan kitabında antropolog ve coğrafyacı James Morris Blaut "Tüfek, Mikrop ve Çelik"'i çevresel determinizm teorisini canlandırdığı için eleştirdi ve kitabın yazarı Diamond'ı modern Avrupamerkezci tarihçilere örnek olarak gösterdi. Blaut, Diamond'ın "Avrasya" ve "yenilik" kelimelerini bol kullanarak Orta Doğu ve Asya'da geliştirilen teknolojik icatların okuyucuyu Batı Avrupa'nın icatları kanısına yönlendirdiğini söyler. Blaut, Diamond'un Avrasya'nın sıcak bölgelerinin dışında kalan yerlerde yetişen ve besin değeri yüksek mahsülleri görmezden geldiğini ve hafife aldığını belirtir.

Politik etkenler

Askeri tarihçi ve muhafazakâr siyasi yazar Victor Davis Hanson, Diamond'ın Batı egemenliğinin ırksal olmadığı savına katılır fakat Hanson Batı kültürünün özellikle politik özgürlük, kapitalizm, bireycilik, cumhuriyetçilik, rasyonalizm ve tartışma kültürü gibi bazı asli unsurlarının bu toplulukları etkilediğini savunur. Hanson, Diamond'ın kafasının tarih konusunda çok karışık olduğunu ve çevre faktörünün ilgisiz olduğunu söyler.

Argümanların zayıflığı

Eleştirilere cevaplar

Beklenen eleştiriler

Avrupa merkezci determinizm eleştirisine cevap

Ayrıca bakınız

Kaynakça

1997 kitapları
Pulitzer Ödülü alan kitaplar
Tarih kitapları
Dünya tarihi

Tüfek, Mikrop ve Çelik


යාපනය මැතිවරණ දිස්ත්‍රික්කය යනු ශ්‍රී ලංකාවේ 1978 ආණ්ඩුක්‍රම ව්‍යවස්ථාව විසින් ශ්‍රී ලංකාවේ සැදුණු  බහු-මන්ත්‍රී මැතිවරණ දිස්ත්‍රික්ක 22 අතුරින් එකකි. උතුරු පළාතේ පිහිටි  යාපනය  සහකිලිනොච්චි    පරිපාලන දිස්ත්‍රික්ක මෙම මැතිවරණ දිස්ත්‍රික්කය මගින් ආවරණය වෙයි. වර්තමානයෙහිදී  ශ්‍රී ලංකාවේ පාර්ලිමේන්තුවෙහි මන්ත්‍රීවරුන් 225 අතුරින් 9 දෙනෙකු මෙම දිස්ත්‍රික්කය විසින් තෝරා පත් කරනු ලබන අතර 2010 දී එහි ලියාපදිංචි ඡන්දදායකයන් 484,791 සිටියහ.

ආශ්‍රිත

ශ්‍රී ලංකාවේ මැතිවරණ දිස්ත්‍රික්ක
යාපනය දිස්ත්‍රික්කය
කිලිනොච්චි දිස්ත්‍රික්කය

යාපනය මැතිවරණ දිස්ත්‍රික්කය


Winslow ist eine Gemeinde (mit dem Status "Village") im Stephenson County im Nordwesten des US-amerikanischen Bundesstaates Illinois. Das U.S. Census Bureau hat bei der Volkszählung 2020 eine Einwohnerzahl von 281 ermittelt.

Geografie
Winslow liegt im Nordwesten des Stephenson County in der Winslow Township. Der Ort liegt auf 42°29′33″ nördlicher Breite und 89°47′32″ westlicher Länge und erstreckt sich über 1 km². Winslow liegt am Pecatonica River, einem Nebenfluss des Rock River. Die Grenze zu Wisconsin befindet sich 1,7 km nördlich, der Mississippi, der die Grenze zu Iowa bildet, liegt 77,5 km westlich.

Nachbarorte von Winslow sind Browntown in Wisconsin (10,7 km nördlich), Orangeville (15,2 km östlich), Cedarville (25,2 km südöstlich), Lena (13,7 km südlich), Nora (17 km südwestlich) und South Wayne in Wisconsin (15,5 km nordwestlich).

Die nächstgelegenen größeren Städte sind Dubuque in Iowa (82,4 km westlich), Wisconsins Hauptstadt Madison (95 km nordnordöstlich), Rockford (80 km östlich) und die Quad Cities (171 km südwestlich).

Verkehr
In Nord-Süd-Richtung führt die Illinois State Route 73 durch Winslow. Alle weiteren Straßen sind untergeordnete innerörtliche Straßen.

Die nächstgelegenen Flugplätze sind der 29 km nordöstlich gelegene Monroe Municipal Airport in Wisconsin und der 43 km südöstlich gelegene Albertus Airport bei Freeport, dem Zentrum des Stephenson County.

Einzelnachweise

Weblinks
 Offizielle Website
 www.city-data.com - Winslow, Illinois

Winslow (Illinois)


Martina Mariea McBride (de apellido real Schiff, nacida el 29 de julio de 1966) es una cantante-compositora de country y productora musical estadounidense. Es conocida por su voz de soprano y su estilo country pop.

McBride firmó con RCA Records en 1991, e hizo su debut al año siguiente como cantante country neo-tradicionalista con el sencillo "The Time Has Come". Con el tiempo, desarrolló un sonido country pop, similar al de Shania Twain y Faith Hill, y tuvo una serie de grandes éxitos en la lista de éxitos Billboard y, ocasionalmente, en la lista contemporánea para adultos. Cinco de estos sencillos, fueron al número 1 en la lista de country entre 1995 y 2001, y uno alcanzó el número 1 en la lista contemporánea de adultos en 2003. Debido al rango de su voz de soprano, es llamada "la Celine Dion de la música country".

McBride tiene trece álbumes de estudio, dos recopilaciones de grandes éxitos, un álbum "en vivo" y dos álbumes de compilación adicionales. Ocho de sus álbumes de estudio y dos de sus compilaciones, tienen una certificación RIAA Gold o superior. En los Estados Unidos, tiene más de 14 millones de álbumes vendidos. Además, McBride tiene el premio "Vocalista Femenina del Año" de la Asociación de Música Country cuatro veces (empatado con Reba McEntire por el segundo mayor número de victorias) y el premio "Mejor Vocalista Femenina" de la Academia de Música Country tres veces. También, ha sido nominada al premio Grammy 14 veces.

Biografía
McBride nació como Martina Mariea Schiff en Sharon (Kansas), el 29 de julio de 1966. Ella tiene dos hermanos, Martin y Steve, quienes actualmente tocan en la banda de McBride, y una hermana, Gina.

Se crio en Sharon (Kansas), un pueblo pequeño con una población de alrededor de doscientas personas. Su padre, que era granjero y dueño de la tienda de gabinetes McBride, expuso a Martina a la música country desde pequeña. Escuchar música country le ayudó a adquirir un amor por cantar. Al salir de clase, se pasaba horas cantando con los discos de artistas tan populares como Reba McEntire, Linda Ronstadt, Juice Newton, Jeanne Pruett, Connie Smith y Patsy Cline.  Cuando tenía entre ocho y nueve años, McBride empezó a cantar con una banda que su padre fundó,  llamada Los Schiffters. Schiff, a medida que iba creciendo, también tomaba una mayor participación en la banda, pasando de simplemente cantar hasta tocar el teclado o piano también con ellos. Le encantó hacer esto durante su infancia.

Ella comenzó a tocar con una banda de rock local, The Penetreators, en Wichita.  Luego, en 1987, Schiff reunió a un grupo de músicos llamado Lotus y comenzó a buscar un espacio de ensayo; empezó alquilando el espacio de un ingeniero de sonido llamado John McBride. En 1988, los dos se casaron. Después de casarse, la pareja se mudó a Nashville, Tennessee en 1989, con la esperanza de comenzar una carrera en la música country.

John McBride se unió al equipo de sonido de Garth Brooks y más tarde se convirtió en su mánager de producción de conciertos. Martina de vez en cuando se unía a su marido y ayudó a vender souvenirs de Garth Brooks. En 1990, impresionado por el espíritu entusiasta de Martina, Brooks le ofreció que fuera a su acto de apertura haciendo posible que obtuviera un contrato de grabación. Durante este tiempo, mientras que su marido estaba trabajando con los artistas country Charlie Daniels y Ricky Van Shelton, también ayudó a su mujer a producir su cinta de demostración, que le ayudó a ganar un contrato discográfico con RCA Records en Nashville en 1991.

Carrera musical

1992-1995: The Time Has Come (El momento ha llegado) y The Way That I Am (Tal como soy)
McBride lanzó su álbum debut a través del sello RCA Records en 1992, titulado The Time Has Come. La primera canción de este álbum fue la número 23 en las listas de éxitos de música country, pero los siguientes dos sencillos fueron peores y no llegaron al top 40. A diferencia de sus posteriores álbumes country influenciados por el pop, The Time Has Come presentó las influencias del honky tonk y del country folk.

The Way That I Am es el título del segundo álbum de McBride. Sus dos primeros sencillos la llevaron al top diez de la música country: My Baby Loves Me alcanzó el segundo puesto y en Life No. 9, el sexto. El tercer sencillo, Independence Day, no llegó al top diez porque varios presentadores de radio opinaban que el tema de la canción acerca de una madre que lucha en contra del abuso quemando el hogar familiar no era bueno.

Independence Day ganó Video del Año y Canción del Año en los premios de la Country Music Association. La compositora del sencillo, Gretchen Peters, ganó con él una nominación a los premios Grammy a la canción de country. McBride mejoró la canción en la ceremonia de los premios Grammy de 1995. Después de ello, el cuarto y el quinto sencillo de The Way That I Am fueron menos exitosos: Heart Trouble obtuvo el número veintiuno, y Where I Used to Have a Heart cayó cerca del top cuarenta.

1995-1999: Wild Angels (Ángeles Salvajes) y Evolution (Evolución)
Lanzado en 1995, Wild Angels representó otro top cinco en Safe in the Arms of Love, y su primera canción número uno en la lista de canciones principales de los álbumes. Sea como fuere, los tres siguientes, Phones Are Ringin' All Over Town, Swingin Doors y Cry on the Shoulder of the Road tuvieron menos éxito, llegando a la parte baja de los 40 mejores.

A principios de 1997, después de que Cry on the Shoulder of the Road alcanzara la cima, dio a conocer dos dúos. Still Holding On, un dueto con Clint Black, que fue el primer sencillo de su álbum Nothin' but the Taillights, y Valentine con Jim Brickman, que apareció en su álbum Picture This.

Después de que estas dos canciones fueran publicadas, obtuvo su segundo número uno en las listas de country con A Broken Wing, a la cabeza de su álbum Evolution. Este álbum dio cuatro canciones más dentro del top diez en la radio del país: una reedición de Valentine, Happy Girl, Wrong Again (que también llegó a ser número uno) y Whatever You Say. Hacia finales de 1998, el álbum fue certificado con doble platino en ventas por la Recording Industry Association of America por la venta de dos millones de unidades. Además, también ganó el premio de la Country Music Association como Vocalista Femenina del Año en 1999 y también actuó para el presidente Bill Clinton durante el mismo período

También en 1998, McBride lanzó un álbum de Navidad titulado White Christmas. Incluido en el mismo había una versión de O Holy Night, que primero entró en las listas de éxito en 1997 y volvió a hacerlo hasta 2001. También cantó como voz invitada en el sencillo This Small Dive de Jason Sellers''' a medianos de 1998.

 1999 - 2003: Emotion (Emoción) y Greatest Hits (Las mejores canciones)
El quinto álbum de estudio de McBride, Emotion, se lanzó en 1999. El primer sencillo del álbum, I Love You, alcanzó el número uno en la lista de éxitos del country Billboard del mismo año, y también alcanzó un puesto elevado en la lista de éxitos de Adultos Contemporáneos. Las canciones que le siguen, Love's the Only House y There You Are, entraron las dos en el top diez de la radio de country y It's My Time tuvo su mejor momento en el número once.

En 2001 Martina lanzó su primera compilación, Greatest Hits. Este álbum fue certificado con tres premios Platino en el número de ventas por la Recording Industry Association of America (Asociació de la Industria Discográfica de Estados Unidos), y es el álbum de McBride que más copias vendió. El álbum incluía la mayoría de sus mejores canciones hasta el momento, y la canción Strangers del álbum The Way That I Am, que lo puso porque ella creía y sentía que debería haber sido un sencillo. El álbum también tenía cuatro nuevas canciones, y todas estuvieron dentro del top diez en las listas de éxitos de música country entre 2001 y 2003: When God-Fearin' Women Get the Blues, Blessed (su quinto número uno), Where Would You Be y Concrete Angel. Carolyn Dawn Johnson cantó en los coros de Blessed; y más tarde McBride cantaría en los coros del sencillo de Johnson, Georgia. Más tarde, en 2002, McBride volvió a hacer los coros, esta vez para en sencillo Practice Life de Andy Griggs.

 2003 - 2005: Martina
En 2003, Mc Bride lanzó su sexto álbum de estudio, Martina, que reivindica la feminidad. El primer sencillo, This One's for the Girls, fue el número tres en las listas de éxitos de música country y fue su único número uno en las listas de éxitos de Adultos Contemporáneos. También incluía coros de Faith Hill, Carolyn Down Johnson, y las hijas de McBride, Delaney y Emma. El siguiente sencillo, In My Daughter's Eyes, también estuvo en el top cinco, tanto en las listas de country como en las de Adultos Contemporáneos. How Far y God's Will del mismo álbum llegaron al top veinte de la radio country, igual que lo hizo su aparición como invitada en el sencillo de Jimmy Buffett Trip Around the Sun que superó en la lista de éxitos a God's Will.

En 2004 McBride ganó el premio CMA a la mejor Mujer Vocalista por cuarta vez, después de las victorias en 2003, 2002 y 1999, las cuales la ayudaron a obtener la mayoría de premios en esta categoría, junto a Reba McEntire.

 2005 - 2008: Timeless (Sin tiempo) y Waking Up Laughing (Despertar riendo)
Después de encontrar el éxito en el estilo pop-country, McBride lanzó su siguiente álbum de estudio en 2005, Timeless, que fue un álbum que contenía, principalmente, de versiones country de canciones. El álbum incluía versiones country de música estándar como You Win Again de Hank Williams, You Ain't Woman Enough de Loretta Lynn y Help Me Make It Through the Night de Kris Kristofferson. Para hacer que el álbum encajara en su estilo antiguo, ella y su marido contrataron a gente más mayor de Nashville que hubiera hecho sesiones y pidieron equipo analógico en lugar de digital. El álbum vendió más de 250.000 copias en su primera semana en el mercado, las mayores ventas iniciales en un álbum de Martina.
El primer sencillo, una versión de I Never Promised You a Rose Garden de Lynn Anderson fue el número dieciocho en la lista de éxitos country, pero los otros dos sencillos no llegaron al top cuarenta.

En 2006, McBride hizo de entrenadora invitada en Canadian Idol. Los últimos cinco finalistas viajaron a Nashville, donde Martina trabajó con los participantes con las canciones que ellos mismos elegían de artistas country tales como Gordon Lightfoot y Patsy Cline. Entre los otros jueces invitados de ese año estaban Nelly Furtado y Cyndi Lauper. McBride más tarde se apuntó a Canadian Idol en una gira en primavera. En 2007 McBride estuvo como entrenadora invitada en American Idol, de la Fox.

En 2007 la artista sacó su octavo álbum de estudio, Waking Up Laughing. Fue el primer álbum en el cual ella misma ayudó a escribir algunas de las canciones. Ella organizó su giratour el mismo año para promocionar este álbum, e incluyó en ella a los artistas del country Rodney Atkins, Little Big Town y Jason Michael Carroll. El primer sencillo del álbum, Anyway, fue el número cinco en la lista de éxitos country Billboard, convirtiéndose en su primer top diez desde 2003. El siguiente, How I Feel alcanzó el top quince. En primavera de 2008 lanzó Martina McBride: Live In Concert un pack de CD y DVD, que fue grabado en Moline, Illinois en septiembre de 2007.

En julio de 2007, el grupo televisivo ABC anunció un programa especial llamado Six Degrees of Martina McBride donde los concursantes, personas dentro del mundo del country, eran retados a encontrar sus cosas en común con Martina McBride comparándose con ellos mismos y debían hacerlo usando un máximo de cinco maneras. El ganador del desafío hacía una conexión en directo con Martina a través de su marido John, que había conocido a alguien que conocía a alguien más. McBride entonces grabó un dueto producido electrónicamente con Elvis Presley, mejorando su canción Blue Christmas como un dueto con él en su último álbum, The Elvis Presley Christmas Duets.

El 16 de diciembre de 2008 salió una edición de compilación titulada Playlist: The Very Best of Martina McBride como parte de las listas de reproducción de Sony BMG. El álbum contiene once canciones que habían salido anteriormente y tres canciones nuevas.

 2008 - 2010: Shine (Brilla)
Martina McBride terminó la producción de su décimo álbum de estudio a finales de 2008. El primer sencillo, Ride, salió para la radio en octubre de ese año y debutó en el número 43 de la lista de canciones country del momento. Apenas llegó al top diez de la lista, teniendo su momento álgido en el número once en marzo de 2009. Un vídeo musical producido por Kristin Barlowe salió también a finales de año. El álbum Shine salió de la mano de RCA el 24 de marzo de 2009 y debutó en la cima de la lista de éxitos de country de los Estados Unidos y en el número diez de la lista Billboard 200. McBride fue coproductora del álbum con Dann Huff y presentó Sunny Side Up, una canción que ella ayudó a escribir. El segundo sencillo, I Just Call You Mine, salió en mayo de 2009 y alcanzó el top veinte. El tercer sencillo de Shine fue Wrong Baby Wrong, que fue escrito en parte por los hermanos Borren con Robert Ellis Orrall y Stephen Barker Liles, miembro de Love and Theft.

McBride también empezó la gira Shine All Night, una aventura que la hizo aparecer en los titulares junto con su amiga y estrella del country Trace Adkins y la maestra de ceremonias Sarah Buxton. La gira empezó en noviembre de 2009 y terminó en mayo de 2010.

El 10 de junio de 2010 billboard anunció que McBride había colaborado en una canción con Kid Rock. A finales de este mes, Martina fue nominada para el premio a la Mujer Artista de Country favorita de la Tenn Choice Award, junto a las estrellas del country Carrie Underwood, Miranda Mabert, Taylor Swift y Gretchen Wilson.

A finales de 2010, Martina McBride fue nominada a dos premios de country en los Estados Unidos: Mejor sencillo femenino y Artista de gira del año junto con Trace Adkins. Junto a estas nominaciones, recibió su decimocuarta nominación a la mejor mujer vocalista para la Asociación de Música Country en octubre.

 2010 - 2016: Eleven (Once)
Martina salió de RCA en noviembre de 2010 y firmó para Republic Nashville. Empezó a trabajar en un nuevo álbum de estudio con el productor Byron Gallimore. Su primer sencillo para Republic Nashville es Tennage Daughters, el cual fue escrito por ella junto con los hermanos Warren. McBride explicó a Country Weekly que ella había ayudado en la escritura de ocho de las once canciones del álbum. Decidió escribir más frecuentemente porque tenía más confianza en su habilidad de escribir canciones después que Anyway se volviera un hit. Una canción del álbum, One Night salió como una promoción para NASCAR con un vídeo musical en junio de 2011.I'm Gonna Love You Through It salió como el segundo sencillo del álbum el 25 de julio de 2011. La canción se convirtió en un éxito tanto comercial como para la crítica, llegando a ser el número cuatro y siendo su primer top cinco desde que en 2006 lanzara Anyway. El álbum, titulado Eleven, se lanzó el 11 de octubre de 2011. Su tercer sencillo, fue una versión de Marry Me de Train, grabado como un dueto con el cantante principal de Train, Pat Monahan. En septiembre de 2011, McBride fue nuevamente nominada por decimoquinta vez, y decimocuarta consecutiva, al premio de la Asociación de Música Country a la Mejor Vocalista Mujer.

RCA lanzó dos álbumes de recopilación en 2012, Hits and More en enero y The Essential Martina McBride en octubre. McBride lanzó Everlasting, una colección de versiones de R&B y Soul, el 8 de abril de 2014 a través de Kobalt Label Services. El álbum incluye duetos con Kelly Clarkson y Gavin DeGraw, y fue producido por Don Was.

En septiembre de 2014, McBride recibió su decimoséptima nominación de vocalista femenina de la Country Music Association. Esta hazaña, la vincula con Reba McEntire para ver quién tiene más nominaciones en cualquier categoría de vocalista.

 2016 – presente: Reckless (imprudente)
En 2016, McBride lanzó un nuevo sencillo llamado "Reckless" de un nuevo álbum. Reckless fue lanzado el 29 de abril a través de Nash Icon Records. Fue grabado en Blackbird Studios y producido por Nathan Chapman y Dann Huff. El álbum incluye 10 canciones, una de las cuales es el sencillo lanzado anteriormente, "Reckless". Según McBride, hacer que este álbum fue como "volver a casa".Reckless debutó en el número 2 en la lista Billboard Top Country Albums.
El 8 de junio de 2016, McBride estrenó el vídeo de su segundo sencillo, "Just Around The Corner", durante los CMT Music Awards. Esta canción, es el himno oficial de Band Against Cancer. Band Against Cancer es un movimiento basado en la comunidad liderado por Sarah Cannon (el instituto de cáncer de HCA) en asociación con Big Machine Label Group y McBride, cuyo objetivo es crear conciencia, apoyo y recursos para quienes luchan contra el cáncer. La iniciativa, incluye una serie de conciertos en todo Estados Unidos, con McBride como cabeza de cartel.

En agosto de 2016, la cantante anunció una nueva gira llamada "Love Unleashed". Según McBride, el propósito de la gira era unir a las personas y difundir el amor a través del poder de la música como respuesta a la "tragedia e incertidumbre en el mundo". También, fue seleccionada como una de los 30 artistas para actuar en "Forever Country", una canción combinada de Take Me Home, Country Roads; On the Road Again; y I Will Always Love You, que celebra los 50 años de los Premios CMA.

En julio de 2017, McBride reveló que planea lanzar un álbum navideño, del cual dijo "No tendrá tantos himnos en él. Será más tipo 'Santa Claus Is Comin' To Town' y 'It's Beginning to Look a Lot Like Christmas'". Después dijo que saldría en 2018, "uno es un nuevo álbum de Navidad, que saldrá en 2018". El álbum de Navidad It's the Holiday Season fue lanzado el 19 de octubre de 2018.. Esto acompañará una gira de Navidad, llamada "Joy of Christmas", así como un libro de cocina llamado "Martina's Kitchen Mix: My Recipe Playlist for Real Life", que saldrá el 30 de octubre de 2018. Este será el segundo libro de cocina de McBride, después del lanzado en 2014 llamado "Around the Table: Recipes and Inspiration for Gatherings Throughout the Year". Martina ha lanzado un nuevo programa en Food Network, que se transmite los domingos a las 11am al este.

 Vida personal
En 1988, McBride se casó con el ingeniero de sonido John McBride; la pareja tiene tres hijas: Delaney Katharine (nacida el 22 de diciembre de 1994), Emma Justine (nacida el 29 de marzo de 1998), y Ava Rose Kathleen (nacida el 20 de junio de 2005). Después de convertirse en madre, la cantante redujo su agenda de giras para que sus hijas pudieran tener una educación normal. Joe Galante (ejecutivo de la industria musical americana) dijo que esta era "una elección a tener en cuenta términos de dinero", pero McBride había dejado muy claro que quería estar presente en la vida de sus hijas.

Discografía
Álbumes de estudio
 1992: The Time Has Come 1993: The Way That I Am 1995: Wild Angels 1997: Evolution 1998: White Christmas 1999: Emotion 2003: Martina 2005: Timeless 2007: Waking Up Laughing 2009: Shine 2011: Eleven 2014: Everlasting 2016: Reckless 2018: It's the Holiday Season''

Giras

Liderando
 Greatests Hits (2002-2003).
 Joy of Christmas (2002, 2005, 2006, 2008, 2012)
 Timeless (2006)
 Waking Up Laughing (2008-2009).

Co-liderando
 Virginia Slims on the Legends (1995) (con Regina Bele, Gladys Knight y Barbara Mandrell)
 Lilith Fair (1998-1999) (con Sarah McLachlan)
 Girls Night Out (2001) (con Sara Evans, Carolyn Dawn Johnson, Jamie O'Neal y Reba McEntire)
 Shine All Night (2009-2010) (con Trace Adkins)
 Eleven Tour (2012) (con George Strait)

En actos de soporte
 Garth Brooks (1992-1994)
 Brooks y Dunn (1994)
 Tim McGraw (1997)
 Alan Jackson (2004) (sólo en algunas ocasiones)
 George Strait (2011-2012)

Premios y nominaciones

Martina McBride ha recibido más de quince premios importantes, batiendo incluso el récord de Reba McEntire de mayor número de victorias para la Asociación de Música Country a la Mejor Vocalista Mujer del año con su cuarta victoria en 2004. Actualmente ella tiene el récord de mayor número de nominaciones. Además, ha recibido el premio Flameworthy al vídeo femenino del año dos veces, compartiendo el récord de victorias con Carrie Underwood y Taylor Swift. También ha sido nominada 14 veces a los premios Grammy, pero nunca ganó.

Referencias

Enlaces externos

Músicos zurdos
Músicos de Estados Unidos
Artistas de RCA Records Nashville

Martina McBride


Sankelmark Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Schleswig-Flensburg iline bağlı eski bir belediye. 20,82 km² yüzölçüme sahipti. Nüfusu, 30 Eylül 2006 itibarıyla yaklaşık 1378 olarak tespit edilmişti. 1 Mart 2008'de Oeversee'ye dahil edilmiştir.

Dış bağlantılar
 www.amtoeversee.de

Sankelmark


Ulrike Marie Meinhof (7 Ekim 1934 - 9 Mayıs 1976), Alman radikal sol kanadın militanı ve gazeteci.

Oldenburg'da doğan Meinhof, Baader-Meinhof Grubu olarak da bilinen Kızıl Ordu Fraksiyonu'nun kurucularından biriydi.

İlk başlarda nükleer karşıtı hareketin bir üyesiydi ve konkret adlı radikal sol gazetenin editörüydü. 1961 yılında bir komünist olan Klaus Rainer Röhl ile evlendi. Bu evlilikten Bettina ve Regine adlı ikizleri oldu.

1968 yılında boşanan Meinhof, Berlin'deki daha radikal solcuların arasına karıştı. Sol kanadın kullandığı sıradan mücadele araçlarının etkisizliği nedeniyle hüsrana uğrayan Meinhof, 1970 yılında Andreas Baader'in hapishaneden kaçmasına yardım etti ve daha sonra kimi soygunlarda ve sanayi siteleriyle Amerikan askeri üslerinin bombalanması eylemlerinde rol aldı. Grup Alman basını tarafından hemen "Baader-Meinhof Çetesi" olarak adlandırıldı. Meinhof şehir gerillası kavramı da dahil olmak üzere grubun ürettiği pek çok broşür ve manifesto kaleme aldı. Bunlar sıradan insanın sömürülmesi ve kapitalist sistemi suçlayan yazılardı.

1972'de Langenhagen'de yakalandığında "ön duruşmalarda" 8 yıl cezaya çarptırıldı. Kendisine ömür boyu hapis cezası veren duruşmalar sırasında 9 Mayıs 1976'da JVA Stuttgart-Stammheim'daki hücresinde "ölü bulundu". Kızıl Ordu Fraksiyonu'nun üyeleri de dahil olmak üzere pek çok insan daima, onun Alman iktidarının temsilcileri tarafından öldürüldüğünü söylediler.

2002 yılında, Meinhof'un beyninin ailesinin izni olmadan kafatasından çıkarıldığı ve üzerinde çalışmalar yapıldığı ortaya çıkarıldı. Magdeburg Üniversitesi'nden Bernhard Bogerts 1960'larda Meinhof'un beynine yapılan bir ameliyat sonucu eylemci yapıldığı gibi bir iddiada bulundu.

Kaynakça
 Ulrike Meinhof - Üzgün Olmaktansa Öfkeli Olmayı Yeğlerim, Versus Kitap, Aralık 2008

Ayrıca bakınız
 Kızıl Ordu Fraksiyonu
 Andreas Baader
Gudrun Ensslin

Dış bağlantılar

 Ben Ulrike, Bağırıyorum
 Baader-Meinhof araştırmacılar ve öğrenciler bilgi sitesi
 Suç Kitaplığı
 My Mother, the Terrorist (Annem, Terörist)  (Deutsche Welle, 14 Mart 2006)

1934 doğumlular
Aşağı Saksonya doğumlular
1976 yılında ölenler
20. yüzyıl Alman gazetecileri
Terörizm suçlamasıyla tutuklananlar
Kızıl Ordu Fraksiyonu
Almanya Komünist Partisi
Alman komünistler
Cezaevinde ölen Almanlar
Almanya'da intihar edenler
Antirevizyonistler
Alman devrimciler
Stalinizm

Ulrike Meinhof


Ali Armağan Çağlayan (8 Nisan 1966, İstanbul), Türk televizyon yapımcısı, avukat ve YouTuber.

Hakkında
Çocukluğu ve gençliği Hereke'de geçti. Lisans eğitimini İstanbul Üniversitesi Hukuk Fakültesinde, yüksek lisans eğitimini ise İstanbul Üniversitesi Uluslararası İlişkiler Bölümünde tamamladıktan sonra yine aynı üniversitede İşletme Fakültesi Yönetim Organizasyon Ana Bilim Dalında doktora programına başladı. Avukatlık stajını Kocaeli Barosu'nda tamamladıktan sonra avukatlığı bırakıp İstanbul'a geldi.

Kariyeri
MedYapım'ın kurulduğu bir esnada arkadaşının da yardımıyla hazırlık elemanı olarak işe başladı. Kısa süre içerisinde editörlüğe kadar yükselip genel müdür yardımcılığı görevini üstlendiği dönemde 11 yıldır çalıştığı MedYapım'dan ani bir kararla ayrıldı. MedYapım'da çalıştığı dönemde Bülent Ersoy Show, Huysuz Show, Hülya Avşar Show, Şans Kapıyı Çalınca, Şahane Pazar, Kim 500 Milyar İster, Ünlüler Çiftliği gibi birçok başarılı yapıma editöryal koordinatör olarak imzasını attı.

2003 yılında ise Popstar yarışmasının jüri üyesi olarak kamera arkasından ekran önüne hızlı bir geçiş yaptı.

Bu sırada Finansbank ile Avea markalarının reklamlarında, Belalı Baldız ve İmkansız Aşk adlı dizilerde konuk oyuncu olarak oyunculuk yeteneğini gösterme fırsatı buldu. 2004-2005 yılları arasında Hürriyet gazetesinin Kelebek ekinde köşe yazarlığı yapmaya başladıktan bir süre sonra çeşitli röportajlara da imzasını attı. Hürriyet gazetesinden ayrıldıktan sonra röportajlarına Esquire dergisinde devam etti. Aynı zamanda Dishy dergisinde de "Tortu Takvimi" adında bir köşe hazırladı.

MedYapım'dan ayrıldıktan sonra görevine Doğan TV bünyesinde yer alan D Productions yapım şirketinde prodüksiyonlardan sorumlu direktör olarak devam etti. "Son Ütücü", "Deniz Akkaya ile Top Model Türkiye" ve "Büyük Teklif" adlı programların yapımcılıklarını üstlendi. 2006 yılı yaz döneminde Star TV ekranlarında "Son Ütücü" adlı talk show programını yaptı.

2006 yılının bitmesiyle birlikte D Productions'taki görevinden ayrıldı ve "Son Ütücü" programı da ekranlara veda etti. 2007 yılında Osman Yağmurdereli ile birlikte "Ar&Ya" yapım şirketini kurmuştur. Ar&Ya Yapım şirketinde "Dilimin Ucunda", "Kadınlar ve Erkekler" ve sunuculuğunu üstlendiği talk show programı "Armağan Çağlayan'la Bu Hafta" programına imzasını attı.

Armağan Çağlayan 2008 yılında Ayşe Taş ile "Çok Yaşa Sen Ayşe" programını yaptı. Daha sonra "Format Yapımcılık" şirketini kurdu. 2009 yılında yapımcılığını yaptığı "Olmaz Böyle Şey" adlı program ile Türkiye'nin yetenekleri ile yurtdışındaki yetenekleri bir araya getirdi. 2009 yılında Play Yapımcılık'ın üstlendiği "Altın Kızlar" adlı programın formatını yurt dışından getirdi. Bu arada Popstar Alaturka'da jüri üyeliğine devam etti.

İstanbul Kültür Üniversitesi Sanat ve Tasarım Fakültesinde araştırma görevlisi olarak İletişimde Yaratıcılık dersi ve Beykent Üniversitesi İletişim Fakültesinde, Halkla İlişkiler ve Reklamcılık ile Görsel İletişim bölümlerinde öğretim görevlisi olarak ders vermiştir.

Radikal gazetesinde köşe yazıları yazmış ve röportajlar yapmıştır. 3 Şubat 2016'da Nokta dergisinde yazmaya başlamıştır.

Magazin röportajlarına 29 Nisan 2017'de Posta gazetesinde devam eden Çağlayan, bir ay sonra buradan ayrılmış ve 8 Haziran 2017'de Kanal D'ye geçmiştir. 17 Mayıs 2018'de Kanal D'nin Demirören Medya Grubu'na satılmasının ardından diğer pek çok medya çalışanıyla birlikte işten çıkartılmıştır. 14 Mart 2018'de Popstar 2018 adlı şarkı yarışmasının jüri üyeliği yapmıştır. Ancak yeterli reytinge ulaşmayan bu program 23 Mayıs 2018'de erken final yapmıştır.

2020 yılında 196Sekiz isimli bir YouTube kanalı kurmuştur. Kasım 2022'de akciğer kanseri olduğunu açıklayan Çağlayan, doktorların tavsiyesi üzerine yayınlarına ara vermiştir. Şu anda  yayınlarına devam ediyor, Kanalın Nisan 2023 itibarıyla yaklaşık 1.33 milyon abonesi bulunmaktadır.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Resmi web sitesi

Yaşayan insanlar
1966 doğumlular
İstanbul doğumlular
İstanbul Üniversitesi Hukuk Fakültesinde öğrenim görenler
Beykent Üniversitesi öğretim üyeleri
Türk televizyon yapımcıları
20. yüzyıl Türk avukatları
21. yüzyıl Türk avukatları
Türk YouTube ünlüleri

Armağan Çağlayan


Le bombardement du bâtiment de l'administration régionale de Mykolaïv est survenu le  au cours de la bataille de Mykolaïv lorsque les forces russes ont bombardé le siège de l'administration régionale.

Frappe aérienne
La frappe de missile a laissé la moitié du bâtiment détruite, laissant un trou massif à l'intérieur de la structure du bâtiment et déclenchant de nombreux incendies. La mairie a été détruite.

La frappe aérienne a fait 15 morts et 33 blessés.

Le gouverneur Vitaliy Kim a dormi trop longtemps cette nuit-là, l'empêchant d'aller travailler et lui sauvant la vie. Le maire a déclaré que huit personnes étaient toujours piégées sous les décombres et que trois soldats étaient toujours portés disparus.

Le président ukrainien Volodymyr Zelensky a confirmé les informations sur la frappe aérienne peu de temps après dans une vidéo au Folketing danois.

Notes et références

Mars 2022
2022 en Ukraine
Crime de guerre lors de l'invasion russe de l'Ukraine en 2022

Bombardement du bâtiment de l'administration régionale de Mykolaïv


Smithsonian es una estación en las líneas Azul, Plata y Naranja del Metro de Washington, administrada por la Autoridad de Tránsito del Área Metropolitana de Washington. La estación se encuentra localizada en 1200 Independence Avenue SW en Washington D. C.. La estación Smithsoniano fue inaugurada el 1 de julio de 1977. El nombre se debe a la ubicación de la estación en la zona de muchos de los museos de la Smithsonian Institution.

Descripción
La estación Smithsonian cuenta con 2 plataformas laterales. La estación también cuenta con 2 espacios para bicicletas.

Conexiones
La estación es abastecida por las siguientes conexiones de autobuses:
 Rutas del MetroBus DC CirculatorMTA Maryland Commuter BusOmniRide Commuter

Referencias

Enlaces externos

 WMATA: Estación Smithsoniano
 Líneas del Metro de Washington

Estaciones de Metro de Estados Unidos inauguradas en 1977
Estaciones de la línea Azul (Metro de Washington)
Estaciones de la línea Naranja (Metro de Washington)
Estaciones de la línea Plata (Metro de Washington)

Smithsonian (Metro de Washington)


Druga zona u NDH bio je dio talijanske interesne zone u NDH. Prostirala se iza Prve zone, područja koja je Italija sebi izravno pripojila.

Jednim od Rimskih ugovora, Ugovorom o određivanju granica, određeno je koje je djelove Hrvatske Italija sebi izravno pripojila. To su djelovi Dalmacije i Gorskoga kotara (status Splita i Korčule Italija je izbjegavala regulirati, kao da se radi o sastavnim dijelovima Kraljevine Italije).

Nakon tih ugovora talijanske postrojbe u NDH nisu službeno nosile atribut okupacijskih, nego su postale posadnim snagama. Preostali dio do demarkacijske crte bio je podijeljen u dvije zone. Druga zona bio je obalni pojas NDH sa zaleđem i nazivao se još razvojačenim područjem. NDH je u tom području ponovno preuzela vlast svibnja 1941. godine. Iza Druge zone, ka demarkacijskoj crti u NDH s njemačkim interesnim područjem, prostirala se Treća zona.

Razlog osnivanja Druge zone je radi osiguranja kopnenog prometa za potrebe okupacijskih snaga i povezanosti ozemljem od Istre do Crne Gore. Demilitariziranom je zonom nazvana zato što ondje NDH nije smjela podići ni utvrde ni vojne baze niti držati ratnu mornaticu. Krajem kolovoza 1941. ozemlje između ove zone i demarkacijske crte nazvan je Trećom zonom. Na području Dalmacije obuhvatila je kotar Knin bez općina Kistanja, Drniša i Sinja te područja od Splita do Dubrovnika, s otocima Bračem i Hvarom te poluotokom Pelješcem. Bukovica je granična crta razdijelila. Južno od Zrmanje pripalo je Italiji, a istočno od Zrmanje NDH.

Izvori

NDH

Druga zona (NDH)


Apocalypse Républicaine est une comédie existentielle française de Bernard Pinet, auteur, acteur et metteur en scène français. Avec, des Lectures suivies de débats que suscite son contenu humaniste, philosophique et métaphysique, Apocalypse Républicaine se perfectionne, aux Festival d'Avignon 2019 à la Maison des Auteurs de la SACD au Conservatoire du Grand Avignon, Festival d'Avignon 2022 dans le cadre de Auteurs en Liberté parrainé par Pierre Notte au Quartier Luna, puis, arrive en Ile de France, à Paris et en Province, ...

L'histoire
 En marge, des acquis de Sigmund Freud, Carl Jung et Jacques Lacan, Jean Maboul, un Psy, pas comme les autres, exerce dans un mystérieux village Cosmo Telluriquequi, d'après certains experts, fait écho à Rennes-le-Château ... Dans son Cabinet de réflexion, 7 Patients évoquent, sans langue de bois, ni paroles d'évangiles, les non-dits qui masquent les gros maux de l'humanité…
 Et, au fil, de 7 consultations, le Déni est convoqué au Tribunal du Verbe, avec, 12 Témoins à charge, qui sont, par ordre alphabétique, Aragon, Cocteau, Einstein, Eluard, Freud, Hugo, Jung, Machiavel, Platon, Shakespeare, Tocqueville et Voltaire.
 Dans le cadre, des 3 unités de temps, de lieu et d'histoire, du théâtre classique, 1 seul acteur donne vie aux 12 personnages de cette comédie en 3 actes ponctués par La Flûte enchantée et La Reine de la Nuit de Wolfgang Amadeus Mozart, avec une interprétation « apocalyptique » de Florence Foster Jenkins.
Apocalypse Républicaine révèle, sans faux semblants, la vision transversale d'une réalité sociétale, qui génère des rires inattendus et récurrents…

Fiche technique
 Apocalypse Républicaine commence par les  3 coups du Brigadier du théâtre classique.
 La Création Lumière et les effets sonores de la comédie existentielle Apocalypse Républicaine sont de Elias Attig.
 Le plan de feux, la fiche technique, le décor, les accessoires, le costume, et, la mise en scène de l'auteur, sont notifiés dans le texte en cours d'édition du Livre de Apocalypse Républicaine.
 Apocalypse Républicaine a un Décor pliable, qui se monte, démonte, et range facilement.
 L'Affiche de la comédie existentielle Apocalypse Républicaine est conçue à partir d'une photo de Bernard Pinet signée Woytek Konarzewski photographe de presse (Sipa Press) et de mode (Guerlain, Givenchy, Hermès...), et de la photo du buste de la Marianne œuvre du sculpteur Paul Lecreux dit , exposée à Paris au Musée du Grand Orient de France, dont la photo est signée Olivier Bouigue auteur de l'anaphore photographique  avec la Tour Eiffel.

Musiques
 La Musique choisie par Bernard Pinet dans la mise en scène de Apocalypse Républicaine est de  Wolfgang Amadeus Mozart, avec La Flûte enchantée et La Reine de la nuit, qui ponctue les 3 actes, avec une interprétation « apocalyptique » de Florence Foster Jenkins, dont, la vie extra-ordinaire a fait l'objet de remakes au cinéma, avec Catherine Frot dans Marguerite réalisé par Xavier Giannoli, et Meryl Streep dans Florence Foster Jenkins réalisé par Stephen Frears.

Divers
 Écrite dans sa première version en 2017, la comédie existentielle Apocalypse Républicaine est le  concept Théâtre Seul en scène de Bernard Pinet. En 2022, Saisons de Culture qui organise des événements culturels et des rencontres artistiques à Paris, devient partenaire de la comédie Apocalypse Républicaine.

Programmations
 Apocalypse Républicaine se perfectionne, avec, des Lectures suivies de Débats que suscite le contenu humaniste, philosophique et métaphysique de cette comédie existentielle. Festival d'Avignon 2019 au Conservatoire du Grand Avignon avec la Maison des Auteurs (SACD Paris), Festival d'Avignon 2022 avec Auteurs en Liberté parrainé par Pierre Notte au Quartier Luna.
 .Après une Résidence en Île-de-France au Théâtre de Bailly, Apocalypse Républicaine arrive à Paris en 2023, dans le Salon des Premiers Ministres de Chez Françoise, avec Saisons de Culture dans le Salon du Café de Flore, puis, à Chambourcy au profit de La Croix Rouge Française, Rennemoulin au profitdes Restos du Cœur, Noisy le Roi, au Festival de Théâtre Festhéa Ile de France, Saint-Raphaël au Golf Hôtel**** de Valescure, Beaumont-lès-Valence chez In Situ, Courtabœuf au Mercure Hôtel**** les Ulis, … A suivre ...

Accueil
 « Acteur aux multiples talents, Bernard Pinet révèle avec brio cette Apocalypse, qui est l'une des Pépites du Festival d'Avignon 2022 » Mylène Vignon, rédactrice en chef de Saisons de Culture.
 « Un grand Bravo à Bernard Pinet pour les excellents retours, qui saluent la performance et le succès (bien mérité) de son Apocalypse Républicaine » Dominique Tésio, directrice & programmatrice du Quartier Luna en Avignon
 « Dans la comédie Apocalypse Républicaine, grand acteur, grand penseur et grand humaniste : Bernard trismégiste ! » Jean-Jacques Thibaud, auteur & collaborateur unité jeunesse France Télévisions
 « C'est un beau spectacle exigeant, qui fait la part belle à la langue française et à l'Histoire ! Entre 2 saillies humoristiques et sans être didactique, il laisse à réfléchir. » Bertrand Ménigault, maire adjoint Culture, patrimoine, ressources humaines, de Bailly
 « La mine joviale du comédien cache un verbe sans concession, avec des mots qui claquent en douceur dans une Apocalypse humaniste et philosophique dotée d'une sacrée dose d'humour » Emmanuel Fèvre, Toutes les Nouvelles de Versailles.
 «  Les 7 trompettes de l'Apocalypse de Bernard Pinet s'expriment dans le cabinet d'un psy, où 7 patients en mal du siècle, cochent toutes les cases des problématiques sociétales, et vident leurs ressentis en tirs groupés, plus humoristiques que meurtriers... Quoique ! Si, au fil des éclats de rires, chaque salve atteint sa cible... » Bruno Stéphane Chambon, Chroniqueur
 « Avec, sa comédie existentielle Apocalypse Républicaine, le talentueux Bernard Pinet jette une passerelle éclairée entre la réalité et l'invisible. » Jérôme Cazaban, Kino Passion Paris
 « C'est un malheur du temps que les fous guident les aveugles, disait déjà William Shakespeare.  Alors, quand un Docteur Maboul décrypte avec ses patients une société qui tourne pas rond, et où la raison devrait souvent s'appeler sottise, on jubile ! Bernard Pinet met une nouvelle fois sa gouaille et son talent de conteur, au service d'un texte drôle, grinçant et humaniste.  » Jacques-Marie Ponthiaux, secrétaire général du Club de l'Audiovisuel de Paris
 « L'auteur interprète de cette Apocalypse Républicaine tricote en virtuose la tragi comédie et le rire » Michael Elmidoro, Journaliste TV
 « Dans Apocalypse Républicaine, Bernard Pinet met en scène toutes les interrogations, les inquiétudes, les incompréhensions qui taraudent la société, et donc chacun d'entre nous. Il le fait avec humour, avec sa gouaille et son talent de conteur, au service d'un texte percutant et humaniste. Bravo ! » Gérard Leclerc, Editorialiste & Journaliste TV
 « La comédie Apocalypse Républicaine de l'excellent Bernard Pinet qui s'avère Bankable, met le doigt ou cela fait triste, avec beaucoup d'humour et des rires inattendus. » Chris Gabriel, Together Arts Mada TV
 « L'Apocalypse Républicaine racontée avec faconde, humour et une bonne dose de philosophie par Bernard Pinet, c'est passer un Contrôle Technique, sans concession, des maux, des lâchetés et des abandons de la chose publique. Maniant le Verbe avec cocasserie et sérieux, il brosse un tableau de notre système politique réjouissant à pleurer. » Gérard Monier, producteur Tipimages Productions à Genève
 « Cette Apocalypse nous fait passer par toutes les couleurs de l'arc en ciel. Salée, sucrée, elle dépeint notre univers et au-delà, de façon drôle, cinglante, mais toujours avec humour et dérision. Sans langue de bois, avec tact, jouant des mots et des symboles, lucide, Bernard Pinet nous ravit par son esprit critique, mais bienveillant. Merci pour ce moment de bonheur. » Catherine Alric, actrice, membre de l'Académie des César
 « Apocalypse Républicaine déballe tout sur une République qui s'emballe et perd le Nord. À son chevet, le merveilleux Bernard Pinet campe un Psy qui fait rire en faisant mouche. C'est drôle tout en étant sérieux. A voir sans modération ! » Jean-Paul Comart, acteur, nominé aux César et aux  Molière
 « Ebouriffant et tonitruant, Bernard Pinet à fait trembler les murs du mythique Café de Flore avec son Apocalypse, réveillant probablement les âmes de nos célèbres amis  existentialistes iconiques du siècle dernier ! » Mylène Vignon, Florilège du Printemps 2023 Saisons de Culture
 « Cette Apocalypse et son auteur interprète d'exception, offrent au public une prestation brillante à ne pas manquer ! » Dominique Servais, maire adjointe déléguée à la Culture de Noisy-le-Roi
 « Interprétée avec brio, Apocalypse Républicaine est un délicieux Mille-feuilles plein de subtilités et de petites sous couches. » Isabelle Paizee Jacob, présidente de Le Rideau Rouge
 « Une Apocalypse, au texte, étonnant, détonnant et décapant, parfaitement interprété. » Stéphane Beneston, trésorier national & jury du Festival Festhéa, Ile de France
« Merci et Bravo ! Pour cette Apocalypse extra lucide qui a régalé le public. » Marc Gervais, directeur du Golf Hôtel**** de Valescure à Saint-Raphaël
« Merci ! Pour avoir mis votre Apocalypse et votre talent au profit des plus démunis, en entrainant avec succès les spectateurs dans cette aventure solidaire. » Fabienne Lambert, présidente pour les Yvelines des Restos du Cœur
« Avec son Apocalypse Républicaine Bernard Pinet a ravi les spectateurs, qui ont vivement manifesté l'intérêt suscité par cette comédie existentielle au service de l'humanisme. » Françoise Rouhet, présidente pour les Yvelines de la Croix Rouge Française

Notes et références

Liens externes
 De mai 68 à l'Apocalypse  reportage de Mickael Elmidoro, sur Bernard Pinet et Apocalypse Républicaine au Festival d'Avignon 2019 (visible sur YouTube)
 VYP TV émission sur Bernard Pinet et Apocalypse Républicaine au Festival d'Avignon 2022, animé par Mickael Elmidoro (visible sur YouTube)
 KINO PASSION Épisode 4 sur Bernard Pinet et Apocalypse Républicaine, réalisé par Jérôme Cazaban (visible sur YouTube)
 Teaser de Apocalypse Républicaine - 2023 (visible sur YouTube)
 Le 7 – 8 Culture de Grégory Canale sur la comédie Apocalypse Républicaine de Bernard Pinet - 2023 (visible sur YouTube)
 Apocalypse Républicaine, retours d'une lecture de Bernard Pinet - 2023 (visible sur YouTube

Pièce de théâtre française
Comédie (théâtre)
Pièce de théâtre de 2019
Pièce de théâtre se déroulant à l'époque contemporaine

Apocalypse Républicaine


Nesbyen Station (Nesbyen stasjon) er en jernbanestation på Bergensbanen, der ligger i byområdet Nesbyen i Nes kommune i Norge. Stationen består af nogle få spor, en perron og stationsbygning i gulmalet træ, der er opført efter tegninger af Paul Armin Due. Desuden er der en tømmerterminal. Stationen kan benyttes ved besøg i skisportsområdet Nesbyen alpinsenter.

Stationen åbnede 21. december 1907, da banen mellem Gulsvik og Geilo blev taget i brug. Den blev fjernstyret 7. december 1984 og gjort ubemandet 1. december 1999.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Stationer på Bergensbanen
Etableret i 1907
Jernbanestationer i Viken

Nesbyen Station


Esenler, Adana ilinin Yüreğir ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Mahallenin adı, 1917 yılı kayıtlarında Frenkoğlu olarak geçmektedir. Daha önceleri Yumurtalık ilçesine bağlıyken, 4 Mayıs 1960'ta Adana merkez ilçeye bağlandı. Yüreğir ilçesinin kurulmasının ardından ise buraya bağlandı.

Coğrafya
Adana il merkezine 45 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Yüreğir'in mahalleleri

Esenler, Yüreğir


Augustin Lazăr () este un profesor universitar și autor de publicații juridice, fost procuror general al Parchetului de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție din 28 aprilie 2016 până pe 27 aprilie 2019.

A avut contribuții de lege ferenda, în fondarea structurilor românești de combatere a corupției și a criminalității organizate, precum și a celor de protejare a patrimoniului cultural și natural al României. Proiectul său managerial  a generat o strategie dinamică a modernizării Ministerului Public, întemeiată pe cunoașterea și promovarea valorilor culturii instituționale europene.

În calitate de magistrat a coordonat investigații complexe în domeniul corupției și criminalității organizate, precum și repatrierea unor tezaure istorice sustrase, aparținând patrimoniului cultural național. De la nivelul demnității de procuror general al Parchetului de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție a promovat reforma justiției în spiritul valorilor europene, a condus Ministerul Public din România în proiecte prioritare de combatere a corupției, conflictelor de interese, a infracțiunilor de spălare a banilor, a infracțiunilor de mediu.ș.a.; a dezvoltat cooperarea judiciară internațională, participând activ la Forumul procurorilor generali din Uniunea Europeană și la proiectul de înființare a Parchetului European. Ca reprezentant al României, a organizat și a participat la conferințe internaționale privind lupta împotriva corupției, a criminalității în mediul afacerilor, a infracțiunilor contra patrimoniului cultural și natural etc.

Studii
În anul 1981 a absolvit Facultatea de Drept a Universității "Babeș-Bolyai" din Cluj-Napoca, iar în anii 1990 a urmat cursuri și vizite de studii în state ale U.E. și S.U.A. În anul 2004 a devenit doctor în științe juridice al aceleiași universități, cu specializarea investigarea infracțiunilor din mediul afacerilor.

Activitatea profesională
După absolvirea facultății a ocupat un post de avocat în Baroul Alba (1981 – februarie 1982). În perioada 1 martie 1982 – decembrie 1997, a fost succesiv procuror stagiar, apoi procuror criminalist la Procuratura Alba Iulia și Parchetul de pe lângă Tribunalul Alba Iulia. Din ianuarie 1998 până în august 1998 a îndeplinit funcția de procuror-șef secție la Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Alba Iulia. În septembrie 1998 a fost numit în funcția de procuror-șef al Secției Anticorupție, Urmărire Penală și Criminalistică din cadrul Parchetului de pe lângă Curtea Supremă de Justiție, funcție deținută până la 28 februarie 2001. Între 1 martie 2001 și 31 decembrie 2012, Augustin Lazăr a deținut funcția de procuror general adjunct al Parchetului de pe lângă Curtea de Apel Alba Iulia, iar de la 1 ianuarie 2013 până la data de 27 aprilie 2016 a fost procuror general al aceluiași parchet.

Promovarea reformei justiției în spiritul valorilor europene
În calitate de procuror-șef secție a inițiat înființarea în cadrul Parchetului de pe lângă Curtea Supremă de Justiție a primelor structuri specializate de investigare a corupției și criminalității organizate: în anul 1998 a Secției Anticorupție, Urmărire Penală și Criminalistică, iar în anul 2000, a Secției de Combatere a Criminalității Organizate, din care s-au dezvoltat ulterior PNA, DNA și DIICOT. Pentru formarea și specializarea profesională a procurorilor a organizat programe și conferințe internaționale cu experți din sistemele judiciare avansate.

Promovarea proiectelor prioritare ale Ministerului Public
1. Combaterea corupției, conflictelor de interese, a criminalității organizate
În calitate de procuror general de curte de apel, apoi al PÎCCJ, a condus unitățile Ministerului Public în proiecte prioritare de combatere a corupției, conflictelor de interese, a infracțiunilor de spălare a banilor etc. Are  contribuții la realizarea unei jurisprudențe uniforme în materia conflictelor de interese. A coordonat analizarea comparativă a doctrinei și jurisprudenței române și europene în materie de corupție și conflict de interese, organizând conferințe orientate spre schimbul de bune practici între structurile specializate ale Ministerului Public, Poliției Române, Agenției Naționale de Integritate . Ministerul Public din România a devenit, astfel, partener experimentat  și furnizor în schimbul de bune practici în materie de combatere a corupției și a criminalității organizate la nivel european.
2. Protejarea patrimoniului cultural și natural al României
Augustin Lazăr are contribuții la realizarea primei jurisprudențe naționale privind protecția patrimoniului cultural național, confirmată de Înalta Curte de Casație și Justiție. În context, sunt de remarcat: recuperarea și repatrierea unor tezaure antice, aparținând patrimoniului cultural național. Diseminarea expertizei prin publicarea primei metodologii investigative, culegeri de acte normative și jurisprudență, în domeniu, pentru uz universitar și pentru practicieni.

Cazul "Tezaurelor dacice"
Începând din anul 2004, Augustin Lazăr a coordonat, circa 10 ani, cercetările efectuate de echipe de anchetă, a căror activitate a avut ca rezultat destructurarea unor rețele infracționale și reîntregirea patrimoniului cultural național. Investigațiile au fost finalizate cu identificarea și tragerea la răspundere penală a braconierilor, în cadrul unui mega-proces judiciar, repatrierea a 13 brățări dacice din aur (aproximativ 12,700 kg), autentificate de experți, precum și recuperarea unor tezaure monetare din aur Koson (circa 8,600 kg), pseudo-Lysimach etc., a unor scuturi regale dacice și altor artefacte sustrase din siturile arheologice, aparținând patrimoniului arheologic al României.
Repatrierea acestor tezaure a presupus o vastă activitate de asistență judiciară internațională. Extraordinara poveste a brățărilor dacice descoperite de braconieri în proximitatea cetății Sarmizegetusa, tranzacționate la casele de licitații și recuperate de autoritățile române, a devenit subiectul unui documentar, "The Hunt for Transylvanian Gold".

Cazul "Tablelor de legi de la Troesmis"
În același context al contribuțiilor la protejarea patrimoniului cultural național, un alt caz coordonat de Augustin Lazăr a avut ca rezultat repatrierea în anul 2015 a tablelor de legi, sustrase în anul 2002, din situl cetății Troesmis. Cele două tabulae din bronz (în greutate de câte aproximativ 25 kg), scrise în limba latină, reprezintă legea municipală a unui oraș roman. Ele provin din situl municipiului roman Troesmis (Iglița, județul Tulcea) și au fost emise în timpul împăratului Marcus Aurelius (161-180 d.Hr.), reprezentând primul și cel mai important document scris aparținând istoriei vechi a României. Recuperarea artefactelor a fost subiectul documentarului postului național de televiziune TVR2, intitulat "Tablele de la Troesmis: Din mâinile hoților înapoi la muzeu".

Protejarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale în urmărirea penală
În anul 2017, Augustin Lazăr a înființat și coordonat în cadrul Ministerului Public, un grup de reflecțiune cu misiunea de a examina cazurile privind condamnările CEDO împotriva României, relevante pentru faza de urmărire penală. În vederea ridicării nivelului calității urmăririi penale și prevenirii condamnărilor a inițiat un proiect de formare profesională și specializare a magistraților procurori prin utilizarea experților în materia drepturilor și libertăților cetățenești .
În anul 2018, în cadrul Ministerului Public, au fost organizate stagii de pregătire profesională pentru procurori (seminarii, conferințe și vizite de studiu ale procurorilor generali români la CEDO), a fost dezvoltat dialogul magistraților cu celelalte profesii juridice în materia respectării drepturilor omului și a libertăților fundamentale, beneficiind de contribuția judecătorului național la CEDO, doamna Iulia Antoanella Motoc, precum și a altor judecători CEDO, care au participat la aceste activități, atât la Strasbourg, cât și în România.

Contribuții în cooperarea internațională și reglementarea instituției Parchetului European
În calitate de procuror general, profesor și expert european Augustin Lazăr are rol activ în deschiderea Ministerului Public spre cooperarea internațională , europeană  și regională , precum și în problematica studierii reglementării instituției Parchetului European (PE), a regulilor model de procedură penală ale Uniunii  Europene. A participat la proiectul de cercetare privind PE, precum și la dezbaterile mai multor conferințe europene, între care Reuniunea raportorilor naționali și Conferința practicienilor și experților  europeni pe tema "Procurorul European; Reguli Model de Procedură  Penală ale Uniunii Europene", organizată de Universitatea din Luxemburg, la 13 -15 iunie 2012.
A preluat și promovat activ ideea Parchetului European, inspirată din instituția Ministerului Public Internațional, propusă de juristul român Vespasian V. Pella, profesor la Universitatea București, care a aruncat "scânteia creatoare" în anul 1925. (Jean Graven, președintele Asociației Internaționale de Drept Penal). Astfel, în anul 2016, împreună cu alți procurori generali din UE, Augustin Lazăr a publicat o scrisoare, susținând necesitatea înființării instituției Parchetului European – studiată anterior timp de 20 de ani  –,  prin "cooperarea consolidată", respectiv acordul a cel puțin nouă state membre. După aprobarea de către Parlamentul European, regulamentul a fost adoptat de Consiliul JAI în ședința din 12 octombrie 2017, România fiind unul din cele 20 de state fondatore. La 3 nov. 2017 a organizat împreună cu Dl. Jean-Claude Marin, procuror general al Curții de Casație din Franța, la Universitatea din București, Conferința cu tema Parchetul European, consacrată analizei modului de implementare a instituției..
În 25 ianuarie 2019, procurorul general al României, Augustin Lazăr, a participat, în calitate de invitat de onoare al președintelui Guido Raimondi, la seminarul CEDO "Întărirea încrederii în justiție", prezentând studiul cu tema "Încrederea în autoritățile judiciare în contextul judiciarizării vieții publice", fiind primul procuror general al României care a susținut o intervenție la seminarul anual al Curții Europene de la Strasbourg.
La a X-a Reuniune a Forumului Consultativ al Procurorilor Generali  din Statele Membre UE, desfășurată în perioada 15-16 mai 2018, la ședința Curții de Casație din Paris, a prezidat secțiunea "Instrumente de cooperare judiciară internațională" și a prezentat contribuția României în materia cooperării judiciare internaționale pentru recuperarea bunurilor aparținând patrimoniului cultural național și european. Sesiunea a fost dedicată Anului  european 2018 al protecției patrimoniului cultural, declarat de Comisia Europeană.
La invitația organizatorului, UNESCO,  în calitate de procuror general al Parchetului de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție (PÎCCJ), a susținut, în data de 28 noiembrie 2018, în cadrul workshop-ului "Judiciarizarea traficului ilicit de bunuri culturale", prezentarea cu tema "Instrumente moderne de cooperare judiciară internațională în domeniul recuperării bunurilor culturale, a produselor criminalității în UE - Experiența românească". A fost trecută în revistă cooperarea judiciară internațională modernă în materie, s-au prezentat studii ale unor cazuri privind anchete desfășurate cu succes în România în domeniul recuperării bunurilor din patrimoniul cultural național și UNESCO, care au implicat cooperarea în materie penală între autoritățile judiciare a diferite state. S-au analizat modurile în care au fost sustrase bunurile culturale din site-urile arheologice, contextele arheologice în care s-au comis faptele, distrugerile aduse, modalitățile în care s-au realizat spălările sumelor de banilor obținuți, operațiunile de export al artefactelor, fragmentarea obiectelor arheologice în vederea imposibilității restaurării, a disimulărilor la vamă și introducerea lor în colecții private cu scopul atribuirii de origini legitime.

Controverse între Ministerul Justiției și CSM
În anul 2018, ministrul justiției, Tudorel Toader, a făcut o evaluare a activității lui Augustin Lazăr în calitate de procuror general, în urma căreia a cerut președintelui Klaus Iohannis revocarea lui din funcție, invocând în raportul de evaluare probleme de comportament, comunicare publică și asumarea responsabilității, precum și raportat la atingerea obiectivelor propuse.
Secția pentru procurori din cadrul Consiliului Superior al Magistraturii, fiind investită cu examinarea propunerii de revocare formulată de ministrul justiției Tudorel Toader, prin Hotărârea nr. 701 din 19 noiembrie 2018 , a avizat negativ această propunere arătând că raportul de evaluare al ministrului justiției "nu respectă dispozițiile legale în vigoare, standardele internaționale și naționale în materia activității Ministerului Public și contravine direcției jurisprudențiale conturate atât de organismele internaționale, cât și de Curtea Constituțională a României".

Principalele lucrări publicate
 Ancheta antifraudă în mediul afacerilor, Ed. Lumina Lex, București (ed. 2004, 2008);https://www.academia.edu/42022324/Ancheta_antifraud%C4%83_%C3%AEn_mediul_afacerilor_-_edi%C8%9Bia_a_II-a
 Corpus Juris Patrimonii, Ed. Lumina Lex, București ( ed. 2005, 2007, coautor); https://www.academia.edu/42022378/Corpus_Juris_Patrimonii
 Manual de anchetă în mediul economico- financiar, PÎCCJ, București, 2009 (coautor);
 Combaterea criminalității c/a patrimoniului arheologic european, Ed. Lumina Lex, București, 2008, (coautor); https://www.academia.edu/42022409/Combaterea_criminalit%C4%83%C8%9Bii_contra_patrimonului_arheologic_european_Combating_the_criminality_against_the_European_archaeological_heritage
 Combaterea criminalității c/a patrimoniului cultural european, Ed. Mega, Cluj-Napoca, 2009 (coautor); https://www.academia.edu/42022506/COMBATEREA_CRIMINALIT%C4%82%C5%A2II_CONTRA_PATRIMONIULUI_CULTURAL_EUROPEAN_II_COMBATING_THE_CRIMINALITY_AGAINST_THE_EUROPEAN_CULTURAL_HERITAGE
 Combaterea traficului cu bunuri culturale, Ed. Universul Juridic, București, 2013 (coautor); https://www.academia.edu/42022590/COMBATEREA_TRAFICULUI_CU_BUNURI_CULTURALE_-RECUPERAREA_TRECUTULUI_-_FIGHTING_THE_TRAFFICKING_IN_CULTURAL_GOODS
 Toward a Prosecutor for the European Union, Hard Publishing House, Oxford, 2013 (coautor capitol); https://www.academia.edu/42033216/Augustin_Lazar_Toward_a_Prosecutor_for_the_European_Union
 "Illicit Traffiking in Cultural Goods in South East Europe: Fiat Lux!", în vol. Countering Illicit Traffic in Cultural Goods, The Global Challenge of Protecting the World's Heritage, ICOM Paris, 2015; https://www.academia.edu/42022817/Illicit_Traffiking_in_Cultural_Goods_in_South_East_Europe_Fiat_Lux
 Apărarea mediului și a fondului forestier prin dreptul penal, Ed. Academiei Române și Ed. Universul Juridic din București, 2016 (coordonator); https://www.academia.edu/42033311/AP%C4%82RAREA_MEDIULUI_%C5%9EI_A_FONDULUI_FORESTIER_PRIN_DREPTUL_PENAL
 Ministerul Public – istorie și perspective, Ed. Universul Juridic, București, 2017 (coordonator); https://www.academia.edu/42033847/Ministerul_Public_istorie_%C8%99i_perspective
 Conflictul de interese. Teorie și jurisprudență. Studii de drept comparat, Editura Universul Juridic, București (edițiile 2016, 2017). https://www.academia.edu/42024006/The_conflict_of_interests_Theory_and_case_law_-comparative_law_studies
 Procurorul european – retrospectiva cercetării științifice premergătoare propunerilor comisiei europene, revista Pro Lege nr. 4/2016. https://www.academia.edu/42033779/PROCURORUL_EUROPEAN_RETROSPECTIVA_CERCET%C4%82RII_%C8%98TIIN%C8%9AIFICE_PREMERG%C4%82TOARE_PROPUNERILOR_COMISIEI_EUROPENE

Activitate didactică
Din anul 1993, lector, conferențiar universitar, iar din anul 2009 profesor de științe penale la Universitatea "1 decembrie 1918" din Alba Iulia.

Apartenența la asociații profesionale
Membru în Societatea Română de Criminologie și Criminalistică; Asociația Procurorilor din România; Assoc "Amici dell'Accademia di Romania in Roma".

Premii, decorații, onoruri
 Ordinul Național "Serviciul Credincios" în gradul de Ofițer, Decretul nr. 528/1 decembrie 2000 al Președintelui României;
 United States Department of Justice Apreciation, for activity in The Office of  Overseas Prosecutorial Development, Assistance and Training Program, 2001;
 Diploma "Meritul judiciar" clasa a II-a acordată prin Decretul nr. 23/28 iunie 2002 al Președintelui României;
 Certificate of Award, Who is Who World Society Corp., Enciclopedia Personalităților din România, 6 decembrie 2011;
 Honorary Member of European Lawyers Union, Luxembourg, 2016.

Viața de familie
Este căsătorit și are doi copii.

Note

Legături externe
https://www.eurotopics.net/de/205485/rumaenien-ermittlungen-gegen-generalstaatsanwalt

Nașteri în 1956
Nașteri pe 25 octombrie
Absolvenți ai Universității Babeș-Bolyai
Juriști români în viață
Procurori generali ai României
Români ai României postdecembriste
Oameni din județul Alba
Decorați cu Ordinul Național Serviciul Credincios în grad de Ofițer
Conferențiari universitari români
Profesori universitari români

Augustin Lazăr


Rotterdam, Hollanda'nın Güneybatısında bulunur. Amsterdam'dan sonra nüfus olarak 2. büyük şehirdir, fakat Rotterdam'ın yüzölçümü daha büyüktür. Rotterdam, Avrupa'nın en büyük limanını bünyesinde barındırır. Dünyanın dört bir yanından getirilen kargoların kıtaya kuzeyden giriş noktasıdır. İsmini Rotte ırmağından almaktadır. Nüfusun (1 Ocak 2007'de: 584.046 kişi) yaklaşık yarısının Hollanda kökenli olmadığı bu şehirde, %7,8 oranında (45.457 kişi) kayda değer bir Türk nüfusu da yaşamaktadır. Avrupa İslam Üniversitesi de Rotterdam merkezli faaliyet sürdüren bir eğitim kurumudur. Rotterdam'ın ulusal sloganı: Sterker door Strijd, yani: Mücadele ederek, daha güçlü olmak.

Nazi bombardımanı

II. Dünya Savaşı sırasında, 10 Mayıs 1940'ta Nazi güçleri tarafından işgal edilen Hollanda, Hitler tarafından 1 gün içerisinde tamamen ele geçirilebilir olarak görülmüştür. Fakat Alman güçleri ummadıkları bir şekilde kuvvetli bir dirençle karşılaşmışlardır. 14 Mayıs 1940'ta Alman güçleri, Hollanda güçlerinin silah bırakmasını sağlamak amacıyla Rotterdam başta olmak üzere Hollanda şehirleri üzerinde yoğun bombardımana başlamıştır. Özellikle Rotterdam, Alman Hava Kuvvetleri (Luftwaffe) tarafından neredeyse tamamen yok edilmiştir. Tahmini olarak 800 sivil öldürülmüş ve 80.000 kişi evsiz kalmıştır. 1950'den 1970'e kadar şehir tamamen yeniden inşa edilmiştir.

Kardeş şehirler
  Nürnberg, Almanya
  Köln, Almanya
  Esch-sur-Alzette, Lüksemburg
  Lille, Fransa
  Torino, İtalya
  Luik, Belçika
  Burgaz, Bulgaristan
  Köstence, Romanya
  Gdansk, Polonya
  Şangay, Çin
  Havana, Küba
  Sankt-Peterburg, Rusya
  Baltimore, Maryland ABD
  Dresden, Almanya

Resimler

Ayrıca bakınız
Güney Hollanda

Kaynakça

 İng:Rotterdam

Dış bağlantılar

Rotterdam
Rotterdam Limanı
Rotterdam Turizm kılavuzu
Rotterdam'a Hoşgeldiniz kardı
Turist Enformasyon Rotterdam
Hollanda'da iş ve istihdam portali
Kültür ve gece hayatı kılavuzu

Rotterdam