A Formação Jydegaard (também grafada como Jydegård) é uma formação geológica que data do Cretáceo Inferior, cerca de 145-139 milhões de anos atrás. Fica na ilha de Bornholm, na Dinamarca. Fósseis de vertebrados foram encontrados na formação.

Conteúdo fóssil
Fragmentos de ossos finos foram descobertos que podem pertencer a pterossauros ou pássaros.

Dinossauros
Um dente possivelmente pertencente a um titanossauro juvenil foi encontrado na formação.

Crocodilomorfos

Peixes
Restos de peixes foram encontrados em coprólitos possivelmente pertencentes ao dromeossaurídeo Dromaeosauroides ou tartarugas marinhas. Além disso, mandíbulas picnodontes não identificadas e dois pequenos teleósteos foram descobertos. Escamas de peixes amioides também foram reveladas.

Bibliografia

Formações geológicas da Europa

Formação Jydegaard


Ingeborg Wilfert, geborene Kunert (* 1. März 1939 in Dresden) ist eine deutsche Kartografin.

Leben
Nach dem Abitur in Dresden studierte Ingeborg Wilfert von 1958 bis 1963 Kartographie an der Technischen Hochschule beziehungsweise Technischen Universität Dresden. Ab 1964 übte sie verschiedene Tätigkeiten beim Topographischen Dienst Dresden (heute Staatsbetrieb Geobasisinformation und Vermessung Sachsen) aus, ehe sie 1970 als Aspirantin der Sektion Geodäsie und Kartographie an die Technische Universität Dresden zurückkehrte. Hier wurde sie 1975 Assistentin und später Oberassistentin am Institut für Kartographie und promovierte 1976 im Fach Kartografie.

Die Schwerpunkte ihrer wissenschaftlichen Arbeit liegen in der Reproduktions- und Drucktechnik sowie der Technologie der Kartenherstellung. In den 1990er Jahren kamen Datenbanksysteme, Digitalkartografie und Programmierung als weitere wichtige Tätigkeitsfelder hinzu. Von 1992 bis 2004 war sie Professorin für Kartentechnik am Institut für Kartographie der Fakultät Forst-, Geo- und Hydrowissenschaften der Technischen Universität Dresden, dessen Direktor sie von 1994 bis 1997 war. Sie ist bis heute am Institut für Kartographie tätig.

Ingeborg Wilfert ist verheiratet und hat eine Tochter und einen Sohn.

Veröffentlichungen (Auswahl)
 Brockhaus-ABC Kartenkunde; 1983 (Mitautorin)
 Anwendungen von PROLOG in der Kartographie. In: Geowissenschaftliche Mitteilungen der TU Wien 39 (1991); Seiten 143–151.
 Effektive rechnergestützte Herstellung thematischer Karten. In: Kartographische Nachrichten 3 (1995); Seiten 85–93.
 Internet und Kartographie. In: Kartographischer Baustein Nr. 14; 1998; Seiten 51–61.
 Lexikon der Geowissenschaften; 2000 (Mitautorin)
 Rasterdatenformate und ihr Einsatz bei kartographischen Aufgabenstellungen. In: Kartographische Schriften. Band 4; 2000; Seiten 65–77.

Ehrungen
 2007: Ehrenmitglied der Deutschen Gesellschaft für Kartographie

Siehe auch
 Dresdner Schule der Kartografie

Literatur
 Dorit Petschel: 175 Jahre TU Dresden. Band 3: Die Professoren der TU Dresden 1828–2003. Hrsg. im Auftrag der Gesellschaft von Freunden und Förderern der TU Dresden e. V. von Reiner Pommerin, Böhlau, Köln u. a. 2003, ISBN 3-412-02503-8, S. 1045.

Einzelnachweise

DDR-Bürger
Deutscher
Frau
Geboren 1939
Hochschullehrer (Technische Universität Dresden)
Kartograf (20. Jahrhundert)
Kartograf (21. Jahrhundert)

Ingeborg Wilfert


Hohn er en kommune og en by i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Hohner Harde i den vestlige del af Kreis Rendsborg-Egernførde. Kreis Rendsborg-Egernførde ligger i den centrale del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi
Hohn ligger mellem floderne Sorgen og Ejderen omkring 10 km vest for Rendsborg ved Bundesstraße 202 i retning mod Ejdersted, ved Hohner See. Højeste punkt i kommunen er det mod øst beliggende Eichberg der er 26 moh.

Eksterne kilder/henvisninger

 Kommunens websted
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2013 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Rendsborg-Egernførde

Hohn (kommune)


Bridgeport is one of the 77 community areas in Chicago, on the city's South Side, bounded on the north by the South Branch of the Chicago River, on the west by Bubbly Creek, on the south by Pershing Road, and on the east by the Union Pacific railroad tracks. Neighboring communities are Pilsen across the river to the north, McKinley Park to the west, Canaryville to the south, and Armour Square to the east. Bridgeport has been the home of five Chicago mayors. Once known for its racial intolerance, Bridgeport today ranks as one of the city's most diverse neighborhoods.

History

Bridgeport was initially called the "Portage de Checagou" (or Portage des Chenes), and Fr. Jacques Marquette and trader Louis Joliet traveled through in 1673. It technically remained under French control until 1763, then British control until 1783 or 1795 (since British traders based out of Detroit or Canada used it).

A settler named Charles Lee or Leigh came from Virginia and settled along the south fork of the Chicago River by 1804, but soon moved nearer to Lake Michigan after Fort Dearborn was completed. In April 1812, two of his tenants escaped to Fort Dearborn when visiting Winnebago proved unfriendly and massacred others at the trading post. The Leigh farm remained uninhabited as hostilities escalated into the Fort Dearborn massacre by summer's end and remained so until the U.S. Army rebuilt Fort Dearborn in 1816. Then a Detroit firm sponsored a trader, John Crafts, who rebuilt the trading post and named it "Hardscrabble". It grew to several cabins and a dormitory beside the trading post by the time of the Blackhawk War. Other residents who later became prominent included metis trader Alexander Robinson, schoolteacher Russell E. Heacock (who became the only dissenter to the plan to incorporate the Town of Chicago which was incorporated on August 12, 1833), and Jean Baptiste Beaubien (the second non-indigenous Chicago resident, an incorporation proponent and the town's first militia leader lived here 1840-1858).

Heacock became a vocal proponent of the proposed Illinois and Michigan Canal, which led to the area's development in the 1830s, although others since the voyageur era had previously seen the potential replacing the portage with a canal. A limestone quarry was established in 1832 or 1833, which provided stone to improve the Chicago harbor. In 1836 the area was renamed Bridgeport, the first Chicago neighborhood.
In the 1830s, large numbers of immigrants from Ireland started settling in this working-class neighborhood, which became an Irish-American enclave. Many of them had earlier helped build the Erie Canal, then arrived to work on the Illinois and Michigan Canal. Funding remained a problem, and the State of Illinois began issuing "Land Scrip" to the workers rather than paying them with money. A large number of those Irish-Americans who received the scrip used it to purchase canal-owned land at the northern end of the canal where it meets the south branch of the Chicago River. The original Bridgeport village, named "Hardscrabble", was centered around what is now the section of Throop Street north of 31st Street.

Bridgeport also reflects its proximity to a bridge on the Chicago River, which was too low to allow safe passage for boats, forcing cargo to be unloaded there. Finley Peter Dunne later wrote about this area in popular sketches around the turn of the 20th century. Dunne's protagonist, Mr. Dooley, lived on "Archey Road" (present day Archer Avenue).
Although the Irish are Bridgeport's oldest and arguably most famous ethnic group, Bridgeport has also been home to many other groups. Bridgeport has also been home to many Italian-Americans, as has its smaller neighbor to the east, Armour Square. Many Lithuanian-Americans settled along Lituanica Avenue, which runs between 31st Street and 38th Place one block west of Halsted Street in what was once called "Lithuanian Downtown" and the center of Lithuanian settlement in Chicago. More recently, large numbers of first and second generation Mexican-Americans and Chinese-Americans arrived. Like the 19th century Irish immigrants, they found affordable housing in Bridgeport and appreciated its proximity to their work.

Bridgeport's Polish history is most visibly represented in its two churches in the Polish Cathedral style: St. Mary of Perpetual Help, and St. Barbara. The Art Institute of Chicago performed restoration work on the paintings in the Shrine Altars at St. Mary of Perpetual Help which date back to 1890, with further plans calling for restoration of the stained glass windows and to complete the painting of the interior ceilings and rotunda.

The Chinese influence in Bridgeport has also followed in other ethnic groups in establishing neighborhood places of worship; the Ling Shen Ching Tze (真佛宗美) Buddhist Temple on West 31st Street was established in 1992.

Politics
Bridgeport has been the home or birthplace of five mayors of Chicago, representing all but 10 years between 1933 and 2011, illustrating the neighborhood's influence on Chicago politics for most of the 20th century. These five men were Edward Joseph Kelly, mayor of Chicago from 1933 to 1947; Martin H. Kennelly, mayor of Chicago from 1947 to 1955; Richard J. Daley, mayor of Chicago from 1955 until his death in 1976; Michael A. Bilandic, initially appointed by City Council to finish Richard J. Daley's term as mayor, the former Bridgeport alderman won the special election in 1977 and served until 1979; and Richard M. Daley, mayor of Chicago from 1989 until 2011.

Kelly, Kennelly, the elder Daley, and Bilandic comprised an unbroken, 46-year period (1933–1979) in which Bridgeport was home to the city's mayor. Richard J. Daley is widely acknowledged as being the architect of the Chicago's 'machine politics' for a large part of the 20th century. Daley's base was rooted largely in Bridgeport's working-class Irish population with the 11th Ward as his vanguard. The 11th Ward Democratic party, which is headquartered in Bridgeport near 36th Street and Halsted, remains a stronghold of the Daley family today, until recently represented by Alderman Patrick Daley Thompson and still represented on the Cook County Board of Commissioners by his uncle John P. Daley. John Daley is also the Democratic Committeeman for the 11th ward. Alderman Thompson represents the third generation of the Daley family to serve in Chicago politics. He is the grandson of Richard J. Daley and the nephew of Richard M. Daley. Thompson was sworn into office in May 2015 (serving until a criminal conviction in February 2022 disqualified him from public office).

In the 2016 presidential election, Bridgeport went for Hillary Clinton over Donald Trump by a two-to-one margin. Residents cast 7,471 votes for Clinton, 2,859 votes for Trump, and approximately 550 ballots for third party candidates. In 2012, Barack Obama won Bridgeport by a larger margin of nearly three-to-one. The area cast 6,988 votes for Obama, 2,352 votes for Mitt Romney, and approximately 200 votes were cast for third party candidates.

Bridgeport is represented in the Illinois Senate by Tony Muñoz and in the Illinois House of Representatives by Theresa Mah.

Education
Chicago Public Schools operates several primary schools in Bridgeport: Mark Sheridan Academy, Philip D. Armour School, Robert Healy School, Charles N. Holden School, and George B. McClellan School. Neighborhood residents are zoned to Tilden High School in the Canaryville neighborhood just south of Bridgeport.

Neighborhood Parochial elementary schools in Bridgeport operate under supervision of the Archdiocese of Chicago: Bridgeport Catholic Academy, Santa Lucia School, St. Jerome School, St. Mary School and St. Therese School Bridgeport Campus (formerly St Barbara School). In 2018 the archdiocese announced that St. Barbara School would merge into St. Therese as their respective parishes were also merging. In 2019 the St. Barbara School became the St. Therese Bridgeport campus.

The Richard J. Daley Branch of the Chicago Public Library system is located at 3400 South Halsted Street.

Demographics

According to an analysis by the Chicago Metropolitan Agency for Planning, there were 33,702 people and 13,339 households in Bridgeport. The racial makeup of the area was 34.2% White non-Hispanic, 3.0% African American, 39.6% Asian, 1.3% from other races. Hispanic or Latino of any race were 21.9% of the population. In the area, the population was spread out, with 20.2% under the age of 19, 25.9% from 20 to 34, 21.1% from 35 to 49, 19.6% from 50 to 64, and 13.2% who were 65 years of age or older. The median age was 37.5 years.

The median household income was $54,915 compared to a median income of $58,247 for Chicago at-large. The area had an Income distribution in which 23.0% of households earned less than $25,000 annually; 23.0% of households earned between $25,000 and $49,999; 17.4% of households earned between $50,000 and $74,999; 11.3% of households earned between $75,000 and $99,999; 13.3% of households earned between $100,000 and $149,999 and 12.0% of households earned more than $150,000. This is compared to a distribution of 24.3%, 19.9%, 15.1%, 11.2%, 13.8% and 15.7% for Chicago at large.

81.9% of Bridgeport residents have graduated from high school and 33.9% of residents have graduated with a Bachelor's degree or higher.

Economy
 Due to its position on the canal, Bridgeport became a major industrial center in Chicago at the beginning of the twentieth century. A July 2016 analysis by the University of Illinois at Chicago showed there are approximately 5,200 jobs within the community area. Manufacturing remains the top employing industry sector with 31.5% of those who work in Bridgeport holding such jobs. Manufacturing is followed by accommodation and food service (10.6%), retail trade (9.2%), finance (8.7%) and wholesale trade (8.1%). 39% of people who work in the Bridgeport community area reside outside of Chicago. The top 5 employing industry sectors of community residents are accommodation and food service (15.3%), healthcare (11.5%), professional (8.5%), education (8.4%), and retail trade (7.9%).

Culture

In 2008 the Chicago Sun-Times listed Bridgeport as one of the four most ethnically diverse neighborhoods in Chicago, alongside Albany Park, West Ridge, and Rogers Park.
A traditionally working-class neighborhood, with a diverse ethnic heritage, Bridgeport's cultural history has left an indelible mark on Chicago cuisine. While pizza is well represented in Bridgeport, it is the breaded-steak sandwich served by most of the neighborhood's pizzerias, that the neighborhood can claim as an original. Chinese and Mexican fare are also well represented, particularly along 31st Street, Halsted Street, and Archer Avenue. Bridgeport in the early 21st century has also begun to experience an upswing in new restaurants, with a few recent additions serving a wide range of items.

The neighborhood is served by the Bridgeport News, a community newspaper delivered weekly on Wednesdays to homes throughout the neighborhood.

Television
Fictional Chicago Police  Department Sergeant Hank Voight lives in Bridgeport.

Public transit
 The West part of the area is served by the CTA's Orange Line at the Halsted and Ashland stations, although Ashland is a few blocks outside of the neighborhood.

The East part of the area is served by the Red Line CTA train at the Sox/35th stop which is at Guaranteed Rate Field.

Notable residents
 Richard J. Daley, 38th Mayor of Chicago for a total of 21 years beginning on April 20, 1955, until his death on December 20, 1976.
 Richard M. Daley, 43rd Mayor of Chicago, tenure for 22 years; from 1989 to 2011.
 Benn Jordan, composer and recording artist
 Ed Marszewski, publisher, artist and entrepreneur
 Martin Felsen, architect at UrbanLab
 Morgan M. Finley, Illinois State Senator and politician
 Jonathan Sadowski, movie and TV actor
 John Vitek, Illinois State Representative
 Michelle Wu (born 1985), 55th Mayor of Boston. She was a resident of Bridgeport for a period of her childhood.
 ShanZuo and DaHuang Zhou (known professionally as the Zhou Brothers), visual artists and founders/directors of the Zhou B Art Center on 35th Street

References

External links

 City of Chicago Bridgeport Community Map
 Images Of America: Bridgeport (Arcadia Press)
 Bridgeport's History

Community areas of Chicago

Irish-American neighborhoods
Italian-American culture in Chicago

Bridgeport, Chicago


Σකාල තුවක්කු බල ඇණි වල වර්ධනය

මෙම ප්‍රහාර ක්‍රමය ආරම්භ වුයේ පළමු වන ලෝක යුද්ධයත් සමගය. සතුරාට පෙනෙන දුරක සිට පෙනෙන ඉලක්කයට වෙඩි ප්‍රහාර ලබා දිම මෙහි අරමුණයි. තුවක්කු 25 ක් එකතුව පහර දෙන සමුහයකට රෙජිමේන්තුවක් හෝ හමුදාංකයක් යනුවෙන් හදුන්වනු ලබයි. අනියම් ඉලක්ක වෙත පවා තුවක්කු බලය පාවිච්චි කිරිමට තාක්ෂණය වැඩි දියුණු කර ඇත. යුද අගල් ක්‍රමයක් යුධ තාක්ෂනයට එක්වීම ද මේ සමග සිදුවිය. මෙම යුධ ක්‍රමෝපාය ප්‍රථමයෙන් ඉංග්‍රිසින් විසින් 1915 ද නිවි චැපල් යුද්ධයේ දී භාවිතා කර ඇත. නොකඩවා සතුරා වෙත වෙඩි වරැසා එල්ල කිරිමේ තාක්ෂණය මගින් විවිධ යුධ කලාප වලට වෙඩි වරැසා එල්ල කරමින් සතුරැ හමුදා පිරමින් සතුරා වැනසීමේ ක්‍රමෝපායන් ද දියත් කරයි. විවිධ වෙඩි ප්‍රහාරක බල ඇණි පාබල හමුදා සමග පෙරට ගමන් කිරිම සාමාන්‍ය සිරිත විය. මෙවැනි බල ඇණි යුධ බිමෙන් ඉවත් කරගත්තේ යුධ බිමේ ද මතු වු ප්‍රායෝගික ගැටලු නිසාය. පාබල හමුදා සමග මෙම තුවක්කු බල ඇණි සමෝධානය නොවු විට ප්‍රායෝග ගැටලු මතු වු නිසාය. පළමු ලෝක යුධය අවසානයේදි මෙම වෙඩි බල මුලු වල කාර්යභාරය සංකිර්ණබාවටය පත් වු අතර යුධ පිටියේ ඔබ මොබ යමින් අඩපණ වු සතුරු බල මුලු එක් රැස් විම පාලනය කර ඇත. නිශ්චිත ක්‍රමවේදයකට අනුව මේවා සියල්ල පාලනය කරමින් කාර්යක්ෂමතාවය වැඩි කර ඇත.

11 ලෝක යුද්ධයෙන් පසුව සන්නිවේදනයේ දියුණුවක් සමග මුලින් මතු වු ප්‍රායෝගික ගැටලු නිරාකරණය කර ඇත. බ්‍රිතාන්‍ය  මෙම තුවක්කු බල ඇණි වල කාර්යක්ෂමතාවය සන්නිවේදන පහසුකම් මගින් ඉහල නංවාගෙන ඇත.

කාල තුවක්කු බල ඇණි වල වර්ධනය


Norham Castle er en borgruin i Northumberland ved floden Tweed på grænsen mellem England og Skotland. Ruinen er en Grade I listed building og Scheduled Ancient Monument. Norham Castle har været med i flere træfninger mellem England og Skotland.

I 1800-tallet blev slottet kendt som følge af J.M.W. Turners malerier. Han malede det første i 1797, og han vendte tilbage flere gange for at male det. Flere af hans billeder er udstillet på Tate Gallery i London.

Eksterne henvisninger

 Information at English Heritage
 Risk assessment information for teachers : English Heritage
 Castle Explorer: Norham Castle
 Visit Northumberland - official site
 Find public transport to Norham Castle   - buses stop close to the castle
Images of Norham Castle

Slotte i Northumberland
Borgruiner i Storbritannien

Norham Castle


UEFA Liga mladih (engleski: UEFA Youth League, osnovana kao UEFA U-19 Liga prvaka), godišnje je nogometno natjecanje koje organizira UEFA za juniorske momčadi 32 kluba koji se kvalificiraju za grupnu fazu UEFA Lige prvaka uz 32 kluba koji su juniorski prvaci svojih zemalja.

Dosadašnji pobjednici

Uspješnost po klubovima

Uspješnost po zemljama

Hrvatski klubovi
  GNK Dinamo, sezona 2015./16. osmina finala
  GNK Dinamo, sezona 2018./19. četvrtina finala
  GNK Dinamo, sezona 2019./20. četvrtina finala
  HNK Hajduk, sezona 2022./23. finale

Povezani članci
 FIFA Kup mladih
 Međunarodni kup Premier lige
 Manchester United Premijer kup

Vanjske poveznice

Europska klupska nogometna natjecanja
UEFA Liga prvaka

UEFA Liga mladih


This is a list of notable events in the history of LGBT rights that took place in the year 1991.

Events
 U.S. state of Connecticut bans sexual orientation discrimination in the private sector.
 U.S. state of Hawaii bans sexual orientation discrimination in the private sector.

January
 29 — Minnesota governor Arne Carlson issues an executive order banning sexual orientation discrimination in the public sector.

April
 16 — The United Kingdom Department of Health issued guidance banning social workers from allowing gay couples to become foster parents.

May
 1 — Three same-sex couples file suit in Hawaii alleging that the state constitution guarantees their right to marry.
 19 — The Executive Council of Hong Kong votes to decriminalize homosexuality.

August
 16 — New Jersey governor James Florio issues an executive order prohibiting sexual orientation discrimination in the public sector.

December
 17 — The Minnesota Court of Appeals, overturning a lower court ruling in In re Guardianship of Kowalski, awards guardianship of Sharon Kowalski, brain-damaged in an accident eight years earlier, to her lesbian partner Karen Thompson.

See also

Timeline of LGBT history — timeline of events from 12,000 BCE to present
LGBT rights by country or territory — current legal status around the world
LGBT social movements

Notes

References
 Eskridge, Jr., William N. (1996). The Case for Same-Sex Marriage: From Sexual Liberty to Civilized Commitment. New York City, The Free Press, a Division of Simon & Schuster. .

LGBT rights
LGBT rights by year
1991 in LGBT history

1991 in LGBT rights


est une série de manga japonaise par Tomohito Oda. Elle est prépubliée dans le magazine Weekly Shōnen Sunday de Shōgakukan depuis  et trente-et-un volumes tankōbon sont parus au . La version française est publiée par Pika Édition depuis .

Une adaptation en drama live action de huit épisodes est diffusée de septembre à , et une adaptation en série d'animation produite par le studio OLM est diffusée d'octobre à décembre de la même année. Une deuxième saison est diffusée d'avril à . La série est diffusée par Netflix à l'international.

En , plus de six millions d'exemplaires du manga Komi cherche ses mots sont en circulation. En 2022, le manga remporte le  Prix Shōgakukan dans la catégorie shōnen.

Synopsis
Dès le jour de son entrée au lycée privé d'élite d'Itan, Shôko Komi atteint une grande popularité grâce à sa beauté stoïque et son élégance raffinée. Seul Hitohito Tadano, un écolier extrêmement moyen assis à côté d'elle, découvre que derrière son apparence, Komi souffre d'un grave trouble de la communication. Par la suite, Tadano se résout à aider Komi à atteindre son objectif de se faire cent amis.

Personnages
Note: La plupart des noms des personnages sont basés sur des jeux de mots en Japonais. Voir les descriptions de chaque personnage.

 Komi est une lycéenne souffrant d'une anxiété sociale extrême, rendant la communication avec autrui laborieuse. Elle exprime souvent ses pensées par écrit. Cependant, grâce à sa beauté et à son apparence stoïque, elle est très populaire parmi ses camarades de classe. Son objectif est de se lier d'amitié avec cent personnes avant la fin du lycée. Plus tard dans le manga, Tadano et elle se mettent en couple.

 Tadano est le voisin de classe de Komi qui découvre par inadvertance son trouble de la communication. Il se lie d'amitié avec elle et lui promet de l'aider à réaliser son rêve d'avoir 100 amis, lui étant le premier. Plus tard dans le manga, Komi et lui deviennent un couple. Son nom est composé de  qui signifie « une personne ordinaire, moyenne », et de  qui signifie « humain, compatissant ».

 Najimi est une amie d'enfance de Tadano et se présente alternativement comme un garçon ou une fille. Son nom, , signifie littéralement « amie d'enfance ».

 Yamai est une fille avec une étrange obsession pour Komi et qui est extrêmement hostile envers ceux qui s'approchent trop d'elle, en particulier Tadano.

 Agari est une fille anxieuse, qui se voit elle-même comme le chien de Komi.

 Yadano est une fille qui se considère comme l'éternelle rivale de Komi et qui cherche à la battre dans tous les domaines, même les plus superficiels. Son nom est un jeu de mots avec une expression qui signifie "déteste perdre".

Productions et supports

Manga
Komi cherche ses mots est écrit et illustré par  . Avant sa sérialisation, un chapitre unique est publié dans le Weekly Shōnen Sunday de Shōgakukan le  . La série commence sa prépublication dans le même magazine le . Le premier volume relié paraît le . Au , trente-et-un volumes ont été publiés. Le , Pika Édition annonce lors d'un live Twitch qu'elle éditera la version française de la série à partir du  avec la parution simultanée des deux premiers tomes.

|}

Anime
Le , une adaptation en série d'animation produite par le studio OLM est annoncée. La série est dirigée par Kazuki Kawagoe, avec Ayumu Watanabe en tant que directeur en chef, les scénarios sont signés Deko Akao, les dessins de personnages par Atsuko Nakajima et la musique par Yukari Hashimoto. La série est diffusée sur TV Tokyo du  au . Netflix diffuse la série à l'international sur une base hebdomadaire du  au .  interprète le thème d'ouverture de la série intitulé Cendrillon, tandis que  interprète le thème de fin de la série nommé Hikareinochi.

Le 23 décembre 2021, Netflix annonce qu'une deuxième saison pour l'anime Komi cherche ses mots est en préparation. Elle est diffusée entre le  et le  au Japon, et entre le  et le  sur Netflix. Miku Itō interprète le thème d'ouverture « Ao 100 Iro », tandis que  interprète le thème final « Koshaberi Biyori ».

Liste des épisodes

Saison 1

|}

Saison 2

|}

Drama
Une adaptation de la série de manga en drama live de huit épisodes est diffusée sur NHK General TV du  au . Aiko interprète la chanson-thème de la série.

Accueil

Réception critique
Dans une critique du premier volume par Anime News Network, Rebecca Silverman qualifie la série de . Faye Hopper estime qu'il est difficile de dire si l'humour de la série réside dans le . Hopper qualifie également le personnage de Najimi de , critiquant les blagues sur sa fluidité de genre, les qualifiant d', et . Néanmoins, Hopper déclare que la série , soulignant que les autres personnages sont .

Ventes
En , plus de  d'exemplaires des dix premiers volumes du manga sont en circulation. En , ce sont plus de  d'exemplaires en circulation alors que vingt volumes sont parus.

Prix et récompenses
Komi cherche ses mots remporte le  Prix Shōgakukan dans la catégorie shōnen en 2022.

La série se classe première dans un sondage de 2020 mené par AnimeJapan pour « l'adaptation en anime la plus attendue ».

La série remporte le prix de la « meilleure comédie » lors de la  édition des Crunchyroll Anime Awards en 2022. Shoko Komi est également nominée dans la catégorie « Meilleur personnage féminin » tandis que la série est nominée dans la catégorie « Meilleure romance ».

Notes et références

Notes

Références

Édition japonaise

Édition française

Liens externes

Manga paru dans le Weekly Shōnen Sunday
Prix du manga Shōgakukan
Manga publié par Pika Édition
Émission diffusée sur TV Tokyo
Série d'animation japonaise
Animation réalisée par OLM
Série d'animation de Netflix

Komi cherche ses mots


Larressingle (gaskognisch: Larressingla) ist eine französische Gemeinde im Département Gers in der Region Okzitanien. Sie gehört zum Kanton Armagnac-Ténarèze im Arrondissement Condom.

Das Dorf, das auf der Route Via Podiensis des Jakobswegs liegt, ist als eines der Plus beaux villages de France (Schönste Dörfer Frankreichs) klassifiziert.

Geografie
Der Ort mit  Einwohnern (Stand ) liegt in der historischen Provinz Aquitanien – genauer in der Gascogne; noch genauer im Armagnac – im Tal der Osse 6 Kilometer westlich von Condom und rund 125 Kilometer südöstlich von Bordeaux.

Geschichte

Mittelalter
Larressingle ist eine der kleinsten mittelalterlichen Städte mit einer Befestigungsmauer. Der Ort geht auf das frühe 11. Jahrhundert zurück. Der Abt Hugues de Gascogne (Hugo von Gascogne; † um 1013), der die Abtei von Condom gründet hatte, war Sohn von Gombaud de Gascogne. Letzterer war nicht nur Herzog von Gascogne, sondern auch Bischof von Gascogne. Als Gombaud Bischof von Agen und Bazas wurde, hinterließ er Hugo das Lehen Larressingle samt der Pfarrei Saint-Sigismond. Der erweiterte Besitz der Abtei Comdom wurde 1163 und 1245 von den Päpsten Alexander III. bzw. Innozenz IV. in einer Bulle bestätigt. Die ursprüngliche Pfarrkirche wurde im 12. Jahrhundert durch eine Wehrkirche ersetzt.

Im 13. Jahrhundert erhoben sowohl die französische, wie auch die englische Krone Anspruch auf die Provinz Aquitanien. Um seinen Machtanspruch zu demonstrieren, ließ der französische König Larressingle und zahlreiche andere Siedlungen in der Region zur Bastide ausbauen. Aber Auger d'Anduran handelte kurz nach seinem Amtsantritt als Abt von Condom mit dem englischen König Eduard I. am 20. Juni 1285 ein Kondominat (frz. Pareatges) aus. Zwei Vögte – je einer aus jedem Lager – wurden ernannt und die englische Partei stellte eine Garnison, welche die Äbte bei der Niederwerfung von Unruhen, die von der lokalen Bevölkerung ausgingen, unterstützte. Es scheint, dass Larressingle vom Hundertjährigen Krieg weitgehend verschont blieb.

Neuzeit
Während der Hugenottenkriege wurde Larressingle 1587 von den Ligisten (Katholiken) eingenommen und zur Basis für ihre "Kreuzzüge" gegen die Protestanten, die oft zu Raubzügen ausarteten, ausgebaut. Die Stadt blieb auch nachdem Heinrich von Navarra zum Katholizismus übergetreten war und als Heinrich IV. König von Frankreich wurde, weiterhin besetzt. Erst im Jahre 1596 löste sich die Liga auch in Larressingle ganz auf.

Im 17. Jahrhundert gaben die Bischöfe die Burg von Larressingle zu Gunsten ihrer moderneren Residenz in Cassaigne auf. Der letzte Bischof von Condom, Hochwürden von Anterroches, ließ Ende des 18. Jahrhunderts das Dach der Burg demontieren und die Balken nach Cassaigne bringen. Im Zuge der Französischen Revolution wurde das Gebäude vom Staat eingezogen und ausgeweidet. Anfang des 20. Jahrhunderts waren nur noch drei Nebengebäude bewohnt, der Rest fand Verwendung als Scheune oder wurde abgetragen und als Baumaterial genutzt. Die spätere Instandsetzung der Burganlage verdankt die Gemeinde Edmond Mortier de Trévise (1883–1946) der einen Verein gründete, welcher bis 1938 bestand und von Geldgebern aus Boston alimentiert wurde.

Bevölkerungsentwicklung

Sehenswürdigkeiten

 Die viergeschossige Burg Château de Larressingle hat einen trapezförmigen Grundriss und wird von einem hexagonalen Turm flankiert. Die Fassade ist mit gepaarten Sprossenfenstern versehen. Das Innere ist stark zerstört, einige massige Kamine sind aber noch erkennbar. Die Burgruine ist seit 1922 ein französisches Kulturdenkmal.
 Die mittelalterliche 270 Meter lange polygonale Ringmauer ist abgesehen von der Ostseite fast vollständig erhalten geblieben und gilt als Juwel. Der Zugang befindet sich im Westen und führt über ein hohes, befestigtes Stadttor mit Wehrerker. Die ehemalige Zugbrücke wurde durch eine statische Steinbrücke, die von Wänden und Türmchen flankiert ist, ersetzt. Die Befestigungsanlage ist seit 1947 ein französisches Kulturdenkmal.
 Die massiv befestigte romanische Burgkirche Saint-Sigismond stammt aus dem 12. Jahrhundert. Sie verfügt über ein als Kapelle ausgestattetes Refugium, das nur über eine Wendeltreppe, welche sich hinter einer kleinen Tür auf der inneren rechten Seite des Eingangs verbirgt, erreichbar ist. Ein geheimer Gang verband diesen Raum mit dem Donjons der Burg. Die schnörkellose Kirche ist zweigeteilt. Das Eingangsportal führt direkt in den Chor, der mit einem Halbkugelgewölbe überdeckt ist. Beim Bau des Donjon musste die ursprüngliche Kirche gekürzt und auf der Höhe des Querschiffes abgeschnitten werden. Dort schließt der Sakralbau heute mit einer senkrechten Wand (chevet plat) an der Stelle einer Apsis ab. Ein Anbau im Osten ersetzte den Raum, den man im Westen verloren hatte. Diese Erweiterung, die aus zwei spitzbogigen Jochen besteht, stammt aus dem 13. Jahrhundert. Der Sakralbau ist seit 1988 ein französisches Kulturdenkmal.
 Das Holzkreuz vor der Stadtmauer ist seit 1950 ein französisches Kulturdenkmal.
 Das Taubenhaus Pigeonnier du Peneau ist seit 1988 ein französisches Kulturdenkmal.
 Das kleine Museum Musée de la Halte du pèlerin zeigt auf einem Rundkurs, wie die Einwohner im Mittelalter gelebt haben könnten.
 Das touristische Freilichtmuseum Camp de Siège Médiéval des Machines du Moyen Âge präsentiert rekonstruierte Belagerungsgeräte aus dem Mittelalter, darunter ein Bollwerk, Palisaden, ein Belagerungsturm, Katapulte und Kanonen. Die Besucher können sich im Bogen- und Armbrustschießen versuchen oder sich als Ritter verkleiden lassen. Das Museum bleibt in den Wintermonaten geschlossen.

Weblinks

Einzelnachweise

Ort in Okzitanien
Ort am Jakobsweg (Via Podiensis)
Die schönsten Dörfer Frankreichs
Weinbauort in Frankreich

Larressingle


Carolus Segaar (auch: Karl Segaar; * 26. Januar 1724 in Leiden; † 22. Dezember 1803 in Utrecht) war ein niederländischer Philologe und reformierter Theologe.

Leben
Segaars Vater stammte aus einem altehrwürdigen Geschlecht in Emden und seine Mutter hieß Tenna Elydia Heykens. Im Alter von 18 Jahren hatte er sich am 13. September 1741 an der Universität Leiden immatrikuliert und dort 1746 eine Abhandlung de precibus Christi in Gethsemane (Leiden 1746. 2 part.) verteidigt. Nachdem er dort auch als Proponent aufgetreten war, ging er 1747 als Pfarrer nach Benthuizen und wurde zum Doktor der Theologie promoviert. Er wechselte 1749 in gleicher Eigenschaft nach Goes, im November 1752 nach Groningen und war 1759 Pfarrer in Utrecht geworden.

Hier beriefen ihn die Kuratoren der Utrechter Hochschule am 28. Juli 1766 zum Professor der griechischen Sprache an die theologische Fakultät, welches Amt er am 25. September 1766 mit der Rede de egregiis fructibus, qui ex adsidua auctorum Graecorum lectione ad oraculorum divinorum interpretem redundant antrat. Am 27. Dezember 1780 erhielt er zudem den Lehrstuhl für neues Testament und erhielt am 11. Juni 1788 von der theologischen Fakultät die Doktorwürde honoris causa. Die Professur für Neues Testament legte er im April 1799 nieder, bekleidete aber bis zu seiner Emeritierung am 24. Oktober 1803 den Lehrstuhl für griechische Sprache weiter.

In seiner Eigenschaft als Utrechter Hochschullehrer beteiligte er sich in den Jahren 1771/72 und 1784/85 als Rektor der Alma Mater auch an den organisatorischen Aufgaben. Segaar war einer der besten Bibelausleger seiner Zeit. Er setzte sich mit Werken von Hugo Grotius und Ludwig Kaspar Valkenaer (1715–1785) auseinander. 1786 wurde er Mitglied der Niederländischen Gesellschaft der Wissenschaften in Haarlem und 1794 Mitglied der Batavanischen Gesellschaft für experimentelle Philosophie in Rotterdam.

Aus seiner Ehe sind der Pfarrer in Rynzaterwoude Jacobus Segaar und die Tochter Elizabeth Maria Segaar bekannt.

Werke
 De egregiis fructibus, qui ex assidua Auctorum Graecorum lectione ad oraculorum divinorum interpretem redundant. Utrecht 1766.
 Epistola critica ad virum cel. Lud. Casp. Valckenaerum, complectentem collationem M.S. Etymologici Trajectini cum Ammonio et cum Etymologico M. quod ad excerpta, quae habet ex Dictionario Ecclesiastico. Utrecht 1766
 Observationes phil. et theol. in Euangelii Lucae Caput XI priora. Utrecht 1766 (Online)
 De prophetie van Daniel met aanteekeningen. 1775.
 Daniel, secundum LXX en tetrapl. Orig. Utrecht 1775.
 Oratio de Hugone Grotio, illustri humanorum et divinorum Novi Foederis scriptorum interprete. Utrecht 1788 (mehrfach von anderen Personen neu überarbeitet und aufgelegt)

Literatur

 Barend Glasius: Biographisch Woordenboek van Nederlandsche Godgeleerden. Gebrüder Muller, 's-Hertogenbosch, 1856, Bd. 3, S. 334 (Online)
 Abraham Jacob van der Aa: Biographisch Woordenboek der Nederlanden. Verlag J. J. van Brederode, Haarlem, 1874, Bd. 17, Teil 1, S. 595 (Online, niederländisch)
 Knipscheer: SEGAAR (Carolus). In: Philipp Christiaan Molhuysen, Petrus Johannes Blok: Nieuw Nederlandsch Biografisch Woordenboek. (NNBW), Verlag A.W. Sijthoff's Uitgevers-Maatschappij, Leiden, 1937, Bd. 10, Sp. 907

Weblinks
 Biographische Angaben im Verzeichnis der Utrechter Professoren Catalogus Professorum Academiae Rheno-Traiectinae

Reformierter Theologe (18. Jahrhundert)
Reformierter Theologe (19. Jahrhundert)
Philologe
Rektor (Universität Utrecht)
Niederländer
Geboren 1724
Gestorben 1803
Mann

Carolus Segaar


Larue est un restaurant parisien ouvert en 1886 au   rue Royale et  place de la Madeleine  dans le . Il est créé par Larue un ancien maître d'hôtel. En 1908, Édouard Nignon achète le restaurant en association avec Octave Vaudable, il devient alors un des restaurants à la mode fréquenté par le Tout-Paris. Par ailleurs, de 1908 à 1914, le restaurant Larue assure les services des tables du Palais de l'Élysée et du ministère des Affaires étrangères. Revendu à Célestin Duplat en 1919, le Guide Michelin lui attribue, en 1933, 3 étoiles. Il les conserve jusqu'au début de la Seconde Guerre mondiale en 1939. Le restaurant ferme ses portes en 1954.

Historique
L'ancien maître d'hôtel de la Taverne Royale, un dénommé Larue, ouvre en 1886, son propre restaurant situé face à l'église de la Madeleine à Paris. Le restaurant est alors la propriété du duc d'Uzès.

En 1908, Édouard Nignon achète le restaurant en association avec Octave Vaudable. Celui-ci est le maître d'hôtel de Larue où il a effectué toute sa carrière en commençant, en 1890, comme commis de salle. L'entente entre les deux hommes se déteriore dès 1910 et en 1913, Edouard Nignon rachète les parts de son associé pour . Celui-ci rejoint Noel Peters avant d'acheter Maxim's en 1930.

De 1908 à 1914, le restaurant Larue assure les services des tables du Palais de l'Élysée et du quai d'Orsay, c'est-à-dire le ministère des Affaires étrangères. Sa notoriété perdure pendant la Première Guerre mondiale.

En 1919, Edouard Nignon, qui a perdu son fils unique pendant la Grande Guerre,  se retire en Bretagne et vend le restaurant à Célestin Duplat, son neveu par alliance qui est à ses côtés depuis de nombreuses années. En 1933, le Guide Michelin attribue 3 étoiles au restaurant Larue qui les conserve jusqu'au début de la Seconde Guerre mondiale en 1939. Les restrictions et le rationnement général mettent la société en situation difficile, Larue perdant peu à peu ses clients.

Le , le restaurant Larue ferme, Célestin Duplat est alors âgé de 75 ans. Dans le mois qui suit, la cave de Larue est vendue aux enchères soit : « Vingt mille quatre cents bouteilles, quatre mille sept cents demi-bouteilles, deux cent cinquante-huit magnums et neuf jéroboams de vins ». Depuis 1967, les lieux sont occupés par le siège social et une boutique du tailleur Cerutti.

Clientèle

Larue a été un des restaurants à la mode et parmi les plus chers de Paris. Au fil des ans, de nombreuses personnalités s'y côtoient comme les politiciens Georges Clemenceau, Aristide Briand ou Eugène Lautier. Boni de Castellane y recevait fastueusement et le baron Fouquier y accompagnait les aristocrates russes. Marcel Proust fréquente les lieux au début des années 1900. Ainsi Bertrand de Fénelon y aurait « voltigé entre les tables » pour donner à Proust son manteau, comme Robert de Saint-Loup, un personnage de À la recherche du temps perdu. À une époque Abel Hermant y venait se restaurer quotidiennement.

À partir de 1927, le Club des Cent, fondé par Louis Forest s'y réunit.

Cuisine française

La cuisine française est à l'honneur chez Larue.

Par exemple voici le menu pour 57 couverts, servi le 26 mars 1916, au Ministère des Affaires Étrangères en l'honneur du Président du Conseil des Ministres et du Ministre des Affaires Étrangères d'Italie :
 Les vins servis sont un Montrachet 1895 Ch, un Pape Clément 1899, un Clos-de-vougeot 1895 et un Rœderer Grand Vin sec. Enfin, une Grande Fine de 1795 vient terminer le diner.

Références

Article connexe
 Cuisine parisienne

Lien externe

Restaurant disparu
Restaurant dans le 8e arrondissement de Paris
Entreprise fondée en 1886
Restaurant étoilé Michelin en France

Larue (restaurant)


Armando Alberto de Jesús Rodríguez Guzmán (nacido el 28 de enero de 1988 en San Cristóbal, Dominicano) es un lanzador de ligas menores que pertenece a la organización de los Olmecas de Tabasco en la Liga Mexicana de Béisbol y para los Leones del Caracas en la Liga Venezolana de Béisbol Profesional (LVBP).

Carrera

2007
Armando Rodríguez comenzó su carrera profesional en 2007 con los 'DSL Mets', terminando con récord de 2-2 con una efectividad de 3.46 en 11 partidos (dos como abridor), y ponchó a 29 bateadores en 26 entradas.

2008
En 2008, una vez más con los 'DSL Mets', Armando Rodríguez terminó con récord de 4-4 con una efectividad de 2.62 en 15 partidos (13 como abridor), esta vez ponchando a 81 bateadores en 72 entradas. Fue trasladado a los Estados Unidos.

2009
En 2009, lanzando con los 'Kingsport Mets' y 'Savannah Sand Gnats'. Tuvo récord de 5-2 con una efectividad de 2.74 en 12 aperturas.

2010
En 2010, Rodríguez tuvo récord de 8-9 con efectividad de 3.08 en 27 aperturas con los 'Savannah Sand Gnats', y ponchó a 152 bateadores en 146 entradas.

LIDOM
Fue la selección número 7 de los Leones del Escogido en el sorteo de novatos LIDOM.

Rodríguez hace su debut El 23 de octubre de 2010 en La Liga de Béisbol Profesional de la República Dominicana con los Leones del Escogido, se fue de 1 ganado y 0 perdidos con una efectividad de 1.97 en 8 juegos, ponchó a 11 bateadores en 10 1/3 entradas, permitió 13 hit, 8 carreras, 0 jonrón y 3 base por bolas.

2011
En 2011 tuvo 16 salidas como abridor en clase A avanzada de la Florida State League con la organización St. Lucie Mets, completó 75.0 entradas, su récord fue de 4-4 y su efectividad de 3.96, ponchó 74 y otorgó 29 transferencias.

LIDOM
Desde el 15 de octubre de 2011 hasta el 21 de diciembre de 2011 participa de nuevo con los Leones del Escogido, se fue de 1 ganado y 0 perdidos con una efectividad de 2.53 en 10 juegos, ponchó a 11 bateadores en 10 2/3 entradas, permitió 6 hit, 4 carreras, de las cuales 1 fue limpia, 1 jonrón y 5 base por bolas. Rodríguez queda campeón con la organización de Los Leones del Escogido de Liga de Béisbol Profesional de la República Dominicana 2011-2012.

2012

Serie del Caribe
El equipo de los Leones del Escogido representó a la República Dominicana en la Serie del Caribe 2012, ganando la serie 4-2 quedando campeón de la Serie del Caribe. Donde Rodríguez También participó.

En 2012 jugó en Doble-A en La Liga del Este con Binghamton Mets y Triple-A en La Liga Internacional con Buffalo Bisons, en total estuvo en 35 partidos (4 como abridor), lanzó 77.0 entradas, su récord fue de 2-3 con efectividad de 3.16, ponchó 79 y otorgó 23 transferencias.

LIDOM
Desde el 18 de octubre de 2012 hasta el 18 de diciembre de 2012 participa de nuevo con los Leones del Escogido, se fue de 2 ganado y 1 perdido con una efectividad de 3.16 en 20 juegos, ponchó a 61 bateadores en 25 2/3 entradas, permitió 11 hit, 12 carreras, de las cuales 3 fue limpia, 1 jonrón y 15 bases por bolas. Rodríguez queda de nuevo campeón con la organización de Los Leones del Escogido de La Liga de Béisbol Profesional de la República Dominicana 2012-2013.

2013

Serie del Caribe

Los Leones del Escogido representaron a República Dominicana en la Serie del Caribe que se disputó en Hermosillo, pero perdieron en la final por 4-3 contra el equipo mexicano Yaquis de Obregón. Los Leones vencieron a los Yaquis de Obregón en sus dos primeros duelos y terminaron la Serie del Caribe con el mejor récord (5-2), incluyendo el final. Rodríguez participó en la Serie del Caribe el 2 de febrero lanzó contra Criollos de Caguas 3/3 entradas en el octavo inning , sin permitir ni hits, ni carreras,(Reporte) el 3 de febrero lanzó contra Yaquis de Ciudad Obregón 2/3 entradas en el quinto inning , sin permitir ni hits ni carreras,(Reporte) el 6 de febrero lanzó contra Navegantes del Magallanes 1/3 entradas en el octavo inning , sin permitir ni hits ni carreras, el cual le permite ser el lanzador ganador del partido quedando la LG:  Armando Rodríguez (1-0)(Reporte)  LP: Víctor Moreno (0-1)  SV: Jailen Peguero (1), el 7 de febrero lanzó contra Yaquis de Ciudad Obregón 1 entrada y 2/3 ponchó a 2 permitiendo 1 base por bola, pero pierden el partido.(Reporte)

En 2013 lanzó en Doble-A en La Liga del Este con Binghamton Mets y Triple-A en La Liga de la Costa del Pacífico con Las Vegas 51s, en total estuvo en 50 partidos, completó 63.2 entradas, su récord fue de 2 ganados, 4 perdidos, su efectividad estuvo en 4.81, ponchó 61 y otorgó 33 transferencias.

LIDOM
Desde el 18 de octubre de 2013 hasta el 21 de diciembre de 2013, participa de nuevo con los Leones del Escogido, se fue de 2 ganado y 1 perdido con una efectividad de 1.40 en 23 juegos, ponchó a 29 bateadores en 25 2/3 entradas, permitió 14 hit, 5 carreras, de las cuales 1 fue limpia, 0 jonrón y 7 bases por bolas. en La Liga de Béisbol Profesional de la República Dominicana Temporada 2013-2014.

2014
En 2014 firmó para jugar con los Saraperos de Saltillo en la Liga Mexicana. Armando Rodríguez llega a Saraperos en un momento en el que la novena saltillense ha repuntado tanto a la ofensiva, así como al pitcheo se refiere, por lo que su aportación será fundamental para sumar en la parte final de los juegos.

Liga Mexicana
Desde el 15 de abril de 2014 hasta el 13 de agosto de 2014, participa con los Saraperos de Saltillo, se fue de 7 ganado y 6 perdidos con una efectividad de 2.95 en 47 juegos, ponchó a 67 bateadores en 58 entradas, permitió 54 hit, 27 carreras, de las cuales 8 fue limpias, 3 jonrones y 19 bases por bolas.  en la temporada LMB 2014.

LIDOM
Desde el 17 de octubre de 2014 hasta el 19 de diciembre de 2014, participa de nuevo con los Leones del Escogido, se fue de 2 ganado y 1 perdido, con una efectividad de 4.67 en 19 juegos, ponchó a 19 bateadores en 17 1/3 entradas, permitió 17 hit, 11 carreras, de las cuales 2 fueron limpias, 1 jonrón y 6 bases por bolas. en La Liga de Béisbol Profesional de la República Dominicana Temporada 2014-2015, los Leones del Escogido no clasifican al Round Robin o Todos contra Todos.

2015

Liga Mexicana
El club Olmecas de Tabasco anunció la contratación del lanzador derecho dominicano Armando Rodríguez, quien cubrirá la plaza de sexto extranjero.

Desde el 5 de abril de 2015 hasta el 12 de agosto de 2014, participa con los Olmecas de Tabasco, se fue de 4 ganado y 3 perdidos con una efectividad de 3.39 en 59 juegos, ponchó a 83 bateadores en 63 2/3 entradas, permitió 43 hit, 24 carreras, de las cuales 2 fueron limpias, 3 jonrones y 21 bases por bolas.  en la temporada LMB 2015.

LIDOM
Desde el 21 de octubre de 2015 hasta el 20 de diciembre de 2015, participa de nuevo con los Leones del Escogido, se fue de 0 ganado y 0 perdido, con una efectividad de 1.69 en 14 juegos, ponchó a 11 bateadores en 16 entradas, permitió 9 hit, 4 carreras, de las cuales 6 fueron limpias, 1 jonrón y 6 bases por bolas. en La Liga de Béisbol Profesional de la República Dominicana Temporada 2015-2016. Rodríguez queda de nuevo campeón con la organización de Los Leones del Escogido de La Liga de Béisbol Profesional de la República Dominicana 2015-2016.

2016

Serie del Caribe
los Leones del Escogido perdieron la Serie del Caribe 2016 4 juegos consecutivos.

Liga Mexicana
Desde el 3 de abril de 2016 hasta el 24 de mayo de 2016, participa de nuevo con los Olmecas de Tabasco, se fue de 2 ganado y 2 perdidos con una efectividad de 2.700 en 22 juegos, ponchó a 16 bateadores en 23 1/3 entradas, permitió 11 hit, 8 carreras, de las cuales 1 fue limpia, 2 jonrones y 11 bases por bolas.  en la temporada LMB 2016. los Olmecas de Tabasco no clasificaron a los playoffs

Liga Venezolana de Béisbol Profesional
El 26 10 de 2016, Por Prensa Leones del Caracas, el lanzador Rodríguez se une a Los Leones del Caracas

Referencias

Enlaces externos
 Baseball-Reference
 CBS Sport

Beisbolistas de República Dominicana
Lanzadores de República Dominicana
Beisbolistas de los Leones del Escogido
Beisbolistas de Saraperos de Saltillo
Beisbolistas de Olmecas de Tabasco
Beisbolistas de Leones del Caracas
Nacidos en la provincia San Cristóbal

en:New York Mets minor league players#Armando Rodríguez

Armando Rodríguez (beisbolista)


Ein Kreditereignis () beschreibt speziell im Kreditderivatehandel ein bestimmtes Ereignis, durch dessen Eintritt eine Zahlungspflicht des Sicherungsgebers ausgelöst wird. Der Begriff wird allgemein auch im Kreditwesen verwandt und bezeichnet den Schadensfall, durch den ein Schuldner die Ansprüche des Gläubigers aus der Gewährung von Krediten nicht erfüllen kann. Dies löst eine Kreditkündigung durch den Gläubiger aus. Die im Kreditwesen und in Anleihebedingungen verwendete Default-Klausel deckt sich weitgehend mit dem Kreditereignis.

Allgemeines
Diese Klauseln stellen einen Unterfall der Lehre vom Wegfall der Geschäftsgrundlage dar, wonach die Vertragsparteien von keiner Änderung der äußeren Umstände ausgehen, die für den Vollzug eines Vertrages entscheidend sind. Danach wird die Gültigkeit eines Vertrages von den bei Vertragsabschluss vorhandenen gemeinsamen Vorstellungen beider Vertragsparteien über den künftigen Eintritt gewisser Umstände abhängig gemacht (siehe Clausula rebus sic stantibus). Seit Januar 2002 ist die "Störung der Geschäftsgrundlage" in  Abs. 1 BGB enthalten, die vorliegt, wenn nach Vertragsabschluss schwerwiegende Umstände eintreten, die ein Festhalten am Vertrag mindestens einem Vertragspartner unmöglich machen.

Bei Versicherungsverträgen wird das Schadensereignis genau definiert, damit der Versicherungsnehmer bei Eintritt eines Ereignisses entscheiden kann, ob ein Versicherungsfall (Schadensfall) vorliegt und die vereinbarte Versicherungsleistung vom Versicherer zu erbringen ist. Ähnlich wirken im Bankwesen die Covenants, die eine Kreditkündigung durch den Kreditgeber bei Krediten oder den Gläubiger bei Anleihen auslösen, falls ein bestimmtes, im Kreditvertrag oder den Anleihebedingungen genau definiertes Ereignis beim Schuldner oder sonst wie eintritt.

Rechtsfragen
Es kommt bei der Formulierung eines Kreditereignisses auf eine möglichst umfassende Aufzählung an, da nach dem Enumerationsprinzip der Eintritt nicht aufgezählter Ereignisse unter Umständen keine Zahlungspflichten auslösen kann. Nicht aufgezählte Ereignisse stellen nämlich kein Kreditereignis dar, wenn einschränkende Vertragsformulierungen wie "nur" oder "ausschließlich" verwendet werden. Dann hängt die Zahlungspflicht aus dem Kreditderivat / Kreditvertrag direkt vom Eintritt des vertraglich konkret erwähnten Kreditereignisses ab. Werden jedoch extensive Formulierungen wie "insbesondere" genutzt, ist eine Erweiterung der aufgezählten Ereignisse im Wege der Vertragsauslegung denkbar. Bei Verträgen nach englischem oder US-amerikanischem Recht ist eine eindeutige Definition und eine unabhängige Überprüfbarkeit dieses Ereignisses im Rahmen des case law üblich, weil grundsätzlich alle erdenklichen Tatsachen erwähnt werden müssen. Insbesondere beim Credit Default Swap ist die Definition eines Kreditereignisses von wesentlicher Bedeutung, da bei dessen Eintritt der Sicherungsgeber beim festgelegten Referenzaktivum/-portfolio dem Sicherungsnehmer eine Ausgleichszahlung zu leisten hat. Es sind deshalb eindeutige, nicht auslegbare Definitionen erforderlich, um feststellen zu können, ob ein Kreditereignis eingetreten ist oder nicht.

Diese Formulierungsgrundsätze können in der Vertragspraxis nur bei Kreditverträgen und Anleihebedingungen berücksichtigt werden. Die Vertragsstandards der Loan Market Association beinhalten bereits Vorschläge für Covenants und Kreditereignisse, die jedoch modifizierbar sind. Bei Derivaten hat die ISDA hingegen einheitliche Standardformulierungen vorgegeben, die von den Vertragsparteien nicht änderbar sind und hingenommen werden müssen.

Kreditereignisse im Kreditderivatehandel
Die International Swaps and Derivatives Association (ISDA) definiert in ihren Rahmenverträgen (ISDA Master Agreements) die nachfolgenden 7 Geschehnisse als Kreditereignis.

 Insolvenz und Zahlungsunfähigkeit (),
 vorzeitige Fälligkeit einer Verbindlichkeit aufgrund eines Umstandes, der nicht in der Verbindlichkeit selbst begründet ist (),
 Ausfall einer Verbindlichkeit aufgrund eines Umstandes, der nicht in der Verbindlichkeit selbst begründet ist (),
 Zahlungsausfall (),
 Ablehnung der Verbindlichkeit de jure oder de facto ("; siehe Vertragsverletzung),
 Aufschub der Zahlung (Moratorium, ) und
 Umstrukturierung der Verbindlichkeit ().

Bei Abschluss eines Kreditderivates (zum Beispiel eines Credit Default Swaps) wird ein Teil dieser Ereignisse als abzusichernd definiert. Üblich sind bankruptcy und failure to pay. Sofern ein oder mehrere spezifizierte Ereignisse eintreten, wird die Zahlungspflicht des Sicherungsgebers ausgelöst.

Die Überprüfung, ob ein eingetretenes Ereignis oder eine vorhandene Tatsache unter ein vertraglich definiertes Ereignis subsumiert werden kann, wird vom ISDA Determinations Committee  durch Mehrheitsbeschluss (80 %) vorgenommen. Die Entscheidung ist für beide Vertragspartner bindend.

Die im ISDA Determinations Committee vertretenen Mitglieder können einem Interessenkonflikt unterliegen, wenn die hierin vertretenen Finanzinstitute selbst von den Entscheidungen des Gremiums betroffen sind.

Kreditereignisse im Kreditwesen
Neben den oben spezifizierten, ausfallbezogenen Kreditereignissen kann auch ein sich verschlechterndes Rating durch eine Ratingagentur (ratingbezogenes Kreditereignis) hinzukommen. Diese Kreditereignisse können in Kreditverträgen als Covenants berücksichtigt werden. So genannte Strike-levels sind Ober- oder Untergrenzen, die im Falle von Rating- oder Spread-Veränderungen definiert werden. Tritt mindestens eines der Kreditereignisse ein, löst dies eine Zahlung des Sicherheitengebers oder Kündigung des Kreditgebers aus. Die Change-of-Control-Klausel soll in Kreditverträgen oder Anleihebedingungen verhindern, dass ein wesentlicher Gesellschafterwechsel beim Kreditnehmer stattfindet, der die Geschäftsgrundlage verändert.

Umschuldung / Restrukturierung des Schuldners Griechenland
Umschuldung (etwa eine einfache Konsolidierung von kurzfristigen in langfristige Schulden) kann bereits ein Kreditereignis darstellen, wenn eine entsprechende Abrede in den Kreditverträgen oder Anleihebedingungen enthalten ist. Das gilt erst recht für einen Schuldenerlass, weil der hiermit verbundene "" (prozentualer Forderungsverzicht der Gläubiger) gegen die vereinbarten Kreditbedingungen verstößt. Auch der Tatbestand der Restrukturierung sollte als Kreditereignis zur Berücksichtigung der risikomindernden Effekte eines Kreditderivats nach Art. 216, 213 Kapitaladäquanzverordnung (englische Abkürzung CRR) in einen Derivatevertrag aufgenommen werden.

Während der Griechenland-Krise im Juli 2011 kam in den Medien die Frage auf, ob für Credit Default Swaps (CDS) mit Griechenland-Anleihen als Referenzaktivum der Schuldenerlass (englisch ) von 50 % auf griechische Staatsanleihen bereits ein Kreditereignis darstellt. CDS auf Griechenland gehören zu den so genannten "Standard Western European Sovereign-CDS", mit denen Ausfallrisiken auf europäische Staaten abgesichert werden können. Für diese ist das Kreditereignis "" als Eintritt eines der folgenden Ereignisse definiert:
 der Zinssatz oder der Rückzahlungsbetrag wird verringert,
 es kommt zu einer Verspätung der Zins- oder Rückzahlung einer Anleihe,
 zum Nachteil der ausstehenden Staatsanleihen werden vorrangige Staatsanleihen emittiert,
 die Währung der Anleihen wird in eine nicht G-7 oder nicht AAA geratete Währung geändert.

Das ISDA Determination Committee befasst sich nur auf Antrag mit der Entscheidung über ein Kreditereignis. Es wurde jedoch kein Antrag eingereicht. Entsprechend wurde kein Kreditereignis festgestellt. Auch das Einreichen eines Antrags hätte keinen Erfolg gehabt, wie der Syndicus der ISDA in einem Interview darlegte, da ein freiwilliger Schuldenaustausch nicht die Bedingungen eines Kreditereignisses erfüllen würde. Unerheblich für die Bestimmung des Kreditereignisses im Sinne eines CDS ist ebenfalls die Meinung der Ratingagenturen, die den Schuldenerlass durch Kreditinstitute als Kreditereignis eingestuft hatten, weil die Agenturen nicht selbst Kreditgeber und Vertragsbeteiligte seien und ihre Einstufung nicht auf rechtlichen Grundlagen beruhe.

Am 10. März 2012 hat das ISDA Determinations Committee dann doch entschieden, die vorangegangene Umschuldungsaktion Griechenlands trotz einer hohen freiwilligen Beteiligungsquote als Kreditereignis einzustufen. Begründet wird dies mit der Verabschiedung eines griechischen Gesetzes, welches der griechischen Regierung das Recht gibt, die Rechte der Anleiheinhaber von griechischen Staatspapieren auf Erhalt von Zahlungen aus den Papieren zu begrenzen. Grund für die Verabschiedung des Gesetzes war, dass nur 83,5 % – statt der erforderlichen 90 % – der privaten Anleihegläubiger mit einem Schuldenschnitt einverstanden waren und deshalb die für diesen Fall vorgesehenen gesetzlichen Umschuldungsklauseln in Kraft treten.

Einzelnachweise

Finanzwissenschaft
Derivatemarkt
Bankwesen
Kreditgeschäft

Kreditereignis


سوق الحريم  هو أحد أسواق مدينة الكويت الشعبية و الذي يقع في سوق واجف القديم بالقرب من الجزء الجنوبي من الشارع الجديد (شارع عبد الله السالم) قبل بناء ذلك الشارع، ويمتد شمالاً إلى ما قبل مدخل سوق الغربللي، وكان عبارة عن أزقة ضيقة تجلس بها النساء والباعة المؤقتون لبيع مختلف أنواع السلع، حيث كانوا يفترشون الأرض واضعين أمامهم ما لديهم من سلع فوق قطعة من القماش أوالحصير لعرضها للبيع . وكانت النساء - اللائي تشكلن غالبية الباعة في ذلك المكان - يحتمين صباحا بظلال الحيطان إلى أن تشتد حرارة الشمس قبل الظهر حيث يغادرن إلى بيوتهن ليعدن مساء لمتابعة العمل.

السلع المباعة

يباع في السوق عدد كبير و متنوع من السلع. فهناك من يبيع الملابس النسائية و الرجالية المخيطة والأحذية. كما تباع هناك مستلزمات النساء ومواد الزينة، كالحناء والسدر والكحل والديرم ومواد كثيرة أخرى. ومن السلع المعروضة أيضا العُدد والأدوات المستخدمة في المنازل والمحلات، كالمطارق وأدوات النجارة الصغيرة والمسامير والأقفال، بالإضافة إلى احتياجات المنازل كأدوات المطابخ و أدوات الخياطة. وكانت تجلس في سوق واجف القديم أيضا عدد من النساء اللائي يبعن المنتجات الغذائية بكميات قليلة، كالبيض والدجاج الحي، بالإضافة إلى ما قد يكون لدى بعضهن من مواد أخرى، كالقمح والأرز.

من النوادر

ومن المشاهد الطريفة التي كانت تعتبر جزءا من معالم ذلك السوق لفترة طويلة من الزمن ، وجود أحد الباعة ويدعى (بوبندر) كان له محل صغير عند مدخل سوق واجف يبيع فيه الملح و (القروف)، وكان بوبندر محبا للقطط حيث كانت تتجمع داخل محله ما بين 50 إلى 60 قطة مساء كل يوم، وكان بوبندر يتوجه يوميا إلى سوق السمك ليقوم بجمع الأسماك غير المباعة في زبيل كبير ليطعم بها القطط التي تتجمع حوله مساء كل يوم لتتناول الوجبة التي يعدها لها دون انقطاع.

انظر أيضًا
قائمة مراكز التسوق في الكويت

المصادر

 http://www.kuwaitpast.com/oldmarkets/hareem.htm
 نقلا عن كتاب أسواق الكويت القديمة تأليف محمد عبد الهادي جمال.
 تاريخ سوق واجف يعود الي اربعينيات القرن الماضي

أسواق الكويت
اقتصاد الكويت
تأسيسات سنة 1941
تاريخ الكويت
الاقتصاد في 1941

سوق الحريم


Doğanay, Eskişehir ilinin Çifteler ilçesine bağlı bir mahalledir.

Kaynakça

Dış bağlantılar

Çifteler'in mahalleleri

Doğanay, Çifteler


Die DDR-Meisterschaften im Eisschnelllaufen 1988 fanden auf den Einzelstrecken im Sportforum Hohenschönhausen in Berlin statt, wobei die Meister schon im Dezember des Vorjahres ermittelt wurden. Im Sprint- und Großen-Mehrkampf wurden in diesem Jahr keine Meisterschaften ausgetragen. André Hoffmann (1.000 m), Peter Adeberg (1.500 m) und Roland Freier (10.000 m) verteidigten ihre Titel aus dem Vorjahr erfolgreich. Für André Hoffmann war es der fünfte Titel in Folge über 1.000 m. Bei den Frauen konnten sich Karin Kania und Gunda Kleemann zwei Titel sichern.

Meister

Einzelstrecken-Meisterschaften
Termin: 11.–13. Dezember 1987

Männer

500 Meter

1.000 Meter

1.500 Meter

5.000 Meter

10.000 Meter

Frauen

500 Meter

1.000 Meter

1.500 Meter

3.000 Meter

5.000 Meter

Medaillenspiegel

Literatur

Weblinks

1988
Sportveranstaltung 1988
Sportveranstaltung in Berlin
Berlin-Alt-Hohenschönhausen
Wintersport (Berlin)


Tamer Yiğit (* 15. Dezember 1974 in Berlin) ist ein deutscher Schauspieler, Regisseur, Drehbuchautor und Musiker.

Karriere
Yiğit lebt und arbeitet in Berlin. Er wirkte seit 1997 mehrfach in Filmen von Thomas Arslan als Schauspieler mit. So spielte er die Hauptrolle des Can im Film Dealer. Gemeinsam mit Branka Prlić realisiert er unter dem Namen Fidan Film Theater- und Filmprojekte. Mehrfach spielte und inszenierte er im Hebbel am Ufer (HAU). Der unter der Regie von Yiğit und Prlić nach eigenem Buch entstandene Spielfilm Karaman ist in die Sektion Perspektive Deutsches Kino der Berlinale 2012 eingeladen. Yigit war 2020 Stipendiat des Goethe Instituts in der Kulturakademie Tarabya / Istanbul.

Theater

Soloprojekte
 2005: Wunschliste eines Idioten, Inszenierung HAU 2, 60 min, (Regie & Performance)
 2006: Meine Melodie, Inszenierung HAU 3, 90 min, (Regie)
 2007: Sonne, Inszenierung HAU 2, 90 min, (Regie)
 2018: Berlin-DNA HAU 2, 90 min, (Regie)
 2019: Serenade HAU1, 90 min, (Regie/Komposition)
 2021: Serenade Remix Kunsthaus Bethanien, 60 min, (Regie/Komposition)

Mit Branka Prlić
 2007: X-Wohnungen, Mobiles Theaterprojekt in Istanbul, Wien und Berlin
 2008–2010: Ein Warngedicht, Inszenierung HAU 3, 75 min,
 2009: Fackellauf, Inszenierung im Rahmen der Ausstellung Trainingsplatz organisiert von Gesicht Zeigen!
 2010: Hass, Inszenierung Hau 2, 100 min,
 2010: Kein Kapital, Inszenierung Theater Bremen, 90 min,
 2010: Die Nachthexe, Inszenierung HAU 3, 76 min,
 2011: Onkelz, Inszenierung HAU 2, 100 min,
 2013: Revolution Vakuum, Theater-Biennale Impulse, 70 min

Filmografie

Musik
Bands

Bands
 CPS
 Proof
 Hasret
 Devil Inside
 Jaylan
 Ultra Haram

Soundtrack
Film
 2006: Selda
 2008: Adems Sohn
 2012: Karaman
 2015: Ateş

Singles

 2022 Bboy Stance

Auszeichnungen
 2009: Brüder-Grimm-Preis des Landes Berlin zur Förderung des Kinder- und Jugendtheaters für Ein Warngedicht

Weblinks
 official website
  (mit Namensvetter vermischte, unvollständige Filmografie)
 Fidan Film

Einzelnachweise

Theaterregisseur
Theaterschauspieler
Filmregisseur
Filmschauspieler
Drehbuchautor
Darstellender Künstler (Berlin)
Musiker (Berlin)
Deutscher
Geboren 1974
Mann

Tamer Yiğit (Schauspieler, 1974)


Ottia, monotipski rod crvenih algi smješten u porodicu Ottiaceae, jedina u redu Ottiales. Jedina vrsta je O. meiospora koja živi u slatkim vodama

Sinonimi
 Balbiania meiospora Skuja 1944
 Audouinella meiospora (Skuja) Garbary 1987

Izvori

Vanjske poveznice
Ottia meiospora (Ottiaceae, Rhodophyta), a new genus and family endophytic within the thallus of Nothocladus (Batrachospermales, Rhodophyta)

Nemaliophycidae

Ottia


Alfa-zavojnica ili alfa-uzvojnica je uz beta-lance jedan od dvaju glavnih oblika sekundarnih proteinskih struktura. S beta-lancima povezuje se u beta-nabranu ploču. Pauling i Corey ovu su

Nastanak
Nastaje u uvjetima kad se u peptidnim vezama između NH i CO skupina pravilno stvore vodikove veze. U svakoj aminokiselini CO-skupina unutar zavojnice tom se vrstom veze poveže s NH skupinom aminokiseline koja je od nje udaljena za tri aminokiseline.

Aminokiseline Ala, Glu i Leu stvaraju alfa-uzvojnice, a razaraju ih Ser, Asp i Asn. Budući da su neposredno uz okosnicu peptidnog lanca, a imaju bočne skupine koje su donori ili akceptori vodikovih atoma (hidroksilne skupine), razaraju vodikove veze. Alfa-zavojnicu razara i Pro.

Oblik
U ovoj peptidnoj zavojnici polipeptidni lanac zavija u smjeru kazaljke na satu, odnosno kao u desnom navoju vijka.

Izvori

Vanjske poveznice
Repozitorij Prirodoslovno-matematičkog fakulteta u Zagrebu Boris Mildner: Proteini i njihove trodimenzionalne strukture. Relativna učestalost aminokiselina u sekundarnim strukturama. Str. 8

Bjelančevine

Alfa-zavojnica


Skátafélagið Goðar er því miður ekkki starfandi í dag en hefur verið búsett á Þórshöfn og ef einhver hefur áhuga á að endurvekja félagið er hægt að hafa samband við skátamiðstöðina

Heimildaskrá

Skátafélag
Skátafélög á Íslandi

Skátafélagið Goðar


Irizacija (prema grč. ἶρıς: duga), u meteorologiji, je pojava duginih boja na oblacima, najčešće na altokumulusima i cirokumulusima. Obično se uočava u dijelu oblaka koji se tek oblikuje jer su tada sve kapljice vode jednaka obujma (volumena) pa se na njima zrake svjetlosti mogu pravilno ogibati (difrakcija). Često su pruge obojene svjetlosti usporedne s rubovima oblaka, a boje se mijenjaju kako se oblak razvija. Pojavljuje se na svim stranama neba, ali najčešće u blizini Sunca zaklonjena oblacima. Može se pojaviti i u magli ili na rosi, ali vrlo rijetko.

Kod tankih oblaka (obično cirusa ili altokumulusa) zapažaju se katkada irizirajući dijelovi sedefastih boja, koji se dosta brzo mijenjaju. I ta je pojava posljedica ogiba svjetlosti, bilo na kapljicama, bilo na kristalićima leda, i na većim udaljenostima od Sunca, odnosno Mjeseca (i do 20°, pa i više).

Optika atmosfere

Optika atmosfere je grana meteorologije koja proučava pojave nastale lomom svjetlosti, odbijanjem (refleksijom), raspršivanjem i ogibom (difrakcija) svjetlosti u Zemljinoj atmosferi (boja neba, duga, vijenac ili korona oko Sunca i Mjeseca, halo, pasunce ili lažno Sunce, Sunčev stup, irizacija oblaka, glorija, zračno zrcaljenje, fatamorgana, miraž, pojava sumraka, alpskoga žara, treperenja zvijezda, zelenoga bljeska, astronomska i terestrička refrakcija, depresija obzora i dr.). Optika atmosfere proučava i pojave koje su posljedica perspektive: prividni oblik nebeskoga svoda, površine diska Sunca i Mjeseca pri njihovu izlaženju i zalaženju i dr.

Slike

Izvori

Vanjske poveznice

Atmosferske optičke pojave
Oblaci

Irizacija


Max Chantal, né le  à Bias (Lot-et-Garonne) et mort le  à Villeneuve-sur-Lot, est un joueur français de rugby à XIII évoluant au poste de pilier ou de deuxième ligne.

Il fait sa carrière au sein du club de Villeneuve-sur-Lot remportant avec celui-ci le Championnat de France en 1980 et la Coupe de France en 1979 et 1984. Il est également un titulaire régulier au poste de pilier de l'équipe de France pendant une dizaine d'années entre 1977 et 1986 remportant notamment la Coupe d'Europe des nations en 1981.

Biographie

Son fils Benoît Chantal a également été joueur de rugby à XIII à Villeneuve-sur-Lot.

Palmarès
 Collectif :
 Vainqueur de la Coupe d'Europe des nations : 1981 (France).
 Vainqueur du Championnat de France : 1980 (Villeneuve-sur-Lot).
 Vainqueur de la Coupe de France : 1979 et 1984 (Villeneuve-sur-Lot).
 Finaliste du Championnat de France : 1974, 1981, 1983 et 1984 (Villeneuve-sur-Lot).

Détails en sélection

Références

Liens externes

International français de rugby à XIII
Entraîneur français de rugby à XIII
Naissance en août 1958
Naissance en Lot-et-Garonne
Décès en janvier 2023
Décès à Villeneuve-sur-Lot
Décès à 67 ans

Max Chantal


دينا بنت عبد الحميد بن محمد عبدالعزيز بن عون الرفيق (15 ديسمبر 1929 - 21 أغسطس 2019)؛ هي ملكة الأردن السابقة بصفتها الزوجة الأولى لملك الأردن الحسين بن طلال، ووالدة ابنته البكر الأميرة عالية. كانت زوجة الملك الحسين من 1955 إلى 1957، وبعد ذلك في 1970 تزوجت مسؤولًا رفيعا في منظمة التحرير الفلسطينية. تخرجت من جامعة كامبريدج وعملت أستاذة في الأدب الإنجليزي في جامعة القاهرة.

حياتها

نشأتها وتعليمها
ولدت الأميرة دينا في القاهرة بمصر. هي ابنة الشريف عبد الحميد بن محمد عبد العزيز العون (1898-1955) وزوجته فهرية براف. إنها أحد أفراد الأسرة الهاشمية الحاكمة، ويسمح لها باستخدام لقب الاحترام «شريفة مكة» بصفتها سليلة للحسن بن علي بن أبي طالب من جهة أبيها، وهي قريبة من الدرجة الثالثة لحماها الملك طلال. يعود نسب دينا إلى النبي محمد، تمامًا مثل زوجها المستقبلي. أما نسبها من جانب أمها فيعود إلى العرق الشركسي بمصر. طالب والدها وأعمامها بوقفٍ يقدر بألفي فدان.

مثلما يفعل العديد من العرب الأرستقراطيين ملاك الأراضي، أرسلت دينا إلى مدرسة داخلية في إنجلترا. بعد ذلك نالت درجة علمية على الأدب الإنجليزي من  بجامعة كامبريدج، ودبلومة دراسات عليا في العلوم الاجتماعية من  بلندن.

بعد عودتها للوطن بدأت بتدريس الفلسفة والأدب الإنجليزي في جامعة القاهرة بينما تقيم في حي المعادي مع والديها. مع كونها سيدة شابة كانت متعلمة لدرجةٍ عالية وراقية ومتحررة، كما كانت جميلة ومحبوبة بين حاشيتها وأصدقائها.

ملكة الأردن

قابلت الشريفة دينا الملك حسين لأول مرة عام 1952 في منزل أحد الأقارب في لندن حيث كانا يدرسان. كان الملك آنذاك يدرس في مدرسة هارو الداخلية للفتيان، بينما كانت هي في كلية جيرتون بكامبريدج. زارها الملك في مسكنها في المعادي بعد ذلك. حصلت على بكالوريوس الآداب بمرتبة الشرف، وعملت أستاذة في الأدب الإنجليزي بجامعة القاهرة قبل زواجها.

في عام 1954 أي بعد عامين من اعتلاء الملك حسين العرش، اعلنت والدته الملكة زين الشرف خطوبته على دينا. وقد كان لوالدته تأثيرًا كبيرًا في بداية حكمه. كان الارتباط مثاليًا، فدينا أميرة هاشمية وحصلت على أعلى تعليمٍ في الغرب. كما أن جمال عبد الناصر الذي صار رئيسًا لمصر بعد ذلك  كان يشجع هذا الاتحاد بشدة. تزوجا في 18 إبريل 1955. كانت العروس في سن السادسة والعشرين بينما كان العريس في سن التاسعة العشر.

بزواجها صارت ملكة الأردن. حسب كلام المؤرخة إيزيس فهمي التي قامت بمقابلة مع دينا في حضور زوجها يوم زفافهما. أصر الحسين على قول أنها لن تشغل منصبًا سياسيًا. لاحظت إيزيس فهمي أنه ينوي ممارسة سلطته على دينا التي امتازت بشخصيتها القوية، وأن والدته اعتبرتها تهديدًا لمكانتها.

اتضح بعد ذلك أن الملك والملكة يملكان القليل جدًا من الأمور المشتركة. في 13 فبراير 1956 أنجبت الابنة الكبرى للملك، الأميرة عالية. لكن حتى إنجاب الطفلة لم ينقذ الزواج الملكي.

أميرة الأردن
في 1956 بينما كانت الملكة تقضي إجازتها في مصر، أخبرها الملك حسين أنه ينوي الانفصال عنها. على الأرجح قام حسين بذلك بتحريضٍ من والدته الملكة زين، حيث كانت في خلافٍ دائمٍ مع دينا. انفصل الزوجان في 24 يونيو 1957 خلال فترة اضطرابٍ بين الأردن ومصر. في تلك الفترة صار لقبها صاحبة السمو الملكي الأميرة دينا عبد الحميد أميرة الأردن. لم يسمح للملكة السابقة برؤية ابنتها لفترةٍ بعد الطلاق.

زواجها الثاني
أثناء وجودها ضمن وفد أردني في العاصمة البريطانية عام 1970، تعرفت على أسعد سليمان عبد القادر المعروف باسم صلاح التعمري عضو الوفد الفلسطيني. اتفقا على ان الزواج في عمان حيث كان صلاح يسكن في غرفة صغيرة على مدخل مخيم الحسين. تزوجا في 7 أكتوبر. يذكر صلاح كيف أن المأذون الأول هرب خوفا عندما علم ان الزوجة تكون طليقة الملك، ونفس الأمر حصل مع المأذون الثاني الذي هرب أيضا لنفس السبب. أما المأذون الثالث وتحت تهديد السلاح من مرافق صلاح واخ الحاج إسماعيل جبر الذي كان شاهدًا على الزواج، فقام بكتب الكتاب بشرط أن لا يذكر اسمه بعد تهديده بالقتل.

بعد الزواج سافرا إلى لبنان وتحديدا صيدا، ومع غزو لبنان غادرت ديانا مع أول طائرة، وبقي زوجها مع جنوده ليقاتل حيث تم أسره. بعد مضي عام تفاوضت الأميرة دينا على أكبر عملية تبادل أسرى في التاريخ. حررت زوجها وثمانية آلاف أسير. عاد صلاح إلى عمان ومنها للضفة لوحده بدونها، ولم تسافر معه بل استقرت عند ابنتها الاميرة عالية بنت الحسين من زواجها الأول. واستمر زواجهما قائما لكن دون تواصل.

أدوار ومناصب دولية

أصبحت رئيسة شرفية لرابطة المرأة المسلمة في المملكة المتحدة.

الأعمال المنشورة المعروفة

«ثنائي التحرير»، وهي رباعيات مكونة من 268 صفحة، نشرتها عام 1988.

وفاتها
توفيت في عمان يوم الأربعاء 21 أغسطس 2019، وتقدم مشيعيها الملك عبد الله بن الحسين وولي عهده والأمير الحسن، وصلي عليها في مسجد الحرس الملكي، ثم دفنت في المقابر الملكية بعمان. وأعلن عن تقبل التعازي في دار ابنتها الأميرة عالية في الحُمّر غرب عمان.

انظر أيضًا
 قائمة ملكات الأردن

المراجع

عرب في القرن 20
الأسرة الهاشمية الأردنية
الحسين بن طلال
أردنيون شركس
أردنيون من أصل مصري
أعضاء هيئة تدريس جامعة القاهرة
أميرات أردنيات
حائزون على الوسام الأعلى للنهضة
حائزون على وسام فارس الصليب الأكبر
خريجو جامعة القاهرة
خريجو جامعة كامبريدج
خريجو كلية غيرتون (جامعة كامبريدج)
سيدات أول أردنيات
عقيلات ملكيات أردنيات
مصريون من أصل حجازي
مصريون من أصل شركسي
ملكات الأردن
ملكات عربيات
مواليد 1348 هـ
مواليد 1929
مواليد في القاهرة
هاشميون
وفيات 1440 هـ
وفيات 2019

دينا بنت عبد الحميد


Marcel Aderca (n. 26 ianuarie 1920, Craiova – d. 21 martie 2008, București) a fost un traducător român, ce a tradus din limba franceză cărți de istoria artei și de literatură. Era fiul scriitorului Felix Aderca.

Biografie
S-a născut la Craiova în familia lui Felix Aderca (1891-1962) și a Rubinăi (născută Rifca Penchas) (1890-1974). A urmat Școala elementară (1927-1930) și Liceul "Gh. Lazăr" (1931-1938) din București. Tatăl său l-a sfătuit să-și aleagă o meserie practică, așa că tânărul Marcel a dat admitere la Facultatea de Arhitectură și a urmat apoi doi ani de studii la Facultatea de Textile, până când a fost exmatriculat potrivit legilor rasiale. A urmat apoi Colegiul pentru studenții evrei (1941-1944) și Facultatea de Litere și Filosofie a Universității din București, unde a obținut licența în 1945. Ulterior a urmat cursuri la Institutul de Studii Politice și Administrative din București (1948-1949).

A lucrat ca redactor la Editura Cartea Rusă (1945-1948), șef al serviciului publicații la Direcția Presei din Ministerul Afacerilor Externe (1949-1952), asistent universitar la Facultatea de Filosofie a Universității din București (1949-1953) și redactor la Editura pentru Literatură Universală (1953-1975).

Marcel Aderca a desfășurat o activitate îndelungată ca traducător de limba franceză, contribuind la difuzarea valorilor literaturii și culturii europene în limba română. Debutul său editorial a avut loc în 1966 cu traducerea romanului Husarul de pe acoperiș de Jean Giono. A colaborat la revistele România literară, Viața Românească, Manuscriptum, Steaua.

El a moștenit toată arhiva literară a tatălui său, a inventariat cele 22 de mape cu manuscrise și fotografii și le-a donat Academiei Române în anul 1987. A îngrijit edițiile postume ale scrierilor tatălui său. Contribuția sa ca editor și biograf include o colecție de gânduri ale tatălui său pe tema antisemitismului intitulată F. Aderca și problema evreiască (publicată în 1999 de Editura Hasefer din București).

Scrieri
 F. Aderca și problema evreiască, București, 1999.

Traduceri
 Jean Giono, Husarul de pe acoperiș, pref. de Constantin Ciopraga, București, 1966;
 San Lazzaro, Modigliani, Portrete, București, 1966;
 Raoul-Jean Moulin, Cézanne, Naturi moarte, București, 1966;
 Velásquez, Antologie de texte, selecție și cronologie de Vasile Florea, București, 1966;
 John Rewald, Cézanne. Peisaje, București, 1967;
 Cécile Goldscheider, Rodin. Perioada 1840-1886, București, 1967;
 Cécile Goldscheider, Rodin. Perioada 1886-1917, București, 1968;
 Eugen Ionescu, Teatru, I Ucigaș fără simbrie, București, 1968;
 Romain Gary, Prima dragoste, ultima dragoste, pref. de Romul Munteanu, București, 1968;
 Henri Perruchot, Gauguin, Tahiti, București, 1968;
 Enrique Lafuente Ferrari, Velásquez. Infanți și infante, București, 1968;
 J. E. Muller, Klee. Figuri și măști, București, 1969;
 J. E. Muller, Pictura modernă, IV De la cubiști la primii abstracți, București, 1969;
 H. Chevalier, Pictura modernă. V Pictura abstractă, București, 1969 (ed. II, 1987);
 Nikos Kazantzakis, Alexis Zorba, București, 1969 (altă ed. cu titlul: Zorba Grecul, 1999);
 Eugen Ionescu, Teatru, I Victimele datoriei. Tabloul, București, 1970;
 Albert Camus, Teatru, I. Cei drepți, București, 1970 (altă ed., 1996);
 Alphonse Allais, Să fim sobri!, pref. de Marian Popa, București, 1971;
 Piet Legay, Furtună la Tobruk, București, 1971;
 André Maurois, Prometeu sau Viața lui Balzac, București, 1972;
 Henri Charrière, Papillon, III, pref. de Modest Morariu, București, 1972 (trad. revăzută și completată de Pavel Popescu, 1991);
 Eugen Ionescu, Jocul de-a măcelul, București, 1973;
 Emmanuel Roblès, Pledoarie pentru un răzvrătit, 1973;
 Hervé Bazin, Preafericiții de pe Insula Dezolării, note de M. Aderca, București, 1974;
 Gilbert Durand, Structurile antropologice ale imaginarului, pref. de R. Toma, București, 1977 (altă ed., 2000);
 Jules Romains, Oameni de bunăvoință, V Trufașii, București, 1979;
 Jan Paweł Gawlik, Examenul, piesă jucată la Teatrul Național "I. L. Caragiale", stagiunea 1979/1980.

Note

Referințe critice
 Nicolae Carandino, Autori, piese și spectacole (1966-1970), 1973;
 Alexandru Balaci, Studii și note literare, 1979;
 V. Chifor, Felix Aderca sau vocația experimentului, 1996;
 Aurel Sasu, Dicționar biografic al literaturii române A-L, vol. I, Ed. Paralela 45, București, 2004, pp. 14–15. ISBN 973-697-758-7

Nașteri în 1920
Decese în 2008
Traducători români
Craioveni
Evrei români

Marcel Aderca


«Cutler» puede referirse a:

Divisiones administrativas

en Estados Unidos
 Cutler (California)
 Cutler (Illinois)
 Cutler (Indiana)
 Cutler (Maine)
 Cutler (Wisconsin)

Apellido
 Cutler, apellido:

Personajes
 Jay Cutler, .

Cutler


Geyerhof ist der Name folgender Orte:

 Geyerhof (Hohenfels), Ortsteil von Hohenfels (bei Stockach), Landkreis Konstanz, Baden-Württemberg
 Geyerhof (Gemeinde Payerbach), Ortschaft der Gemeinde Payerbach, Bezirk Neunkirchen, Niederösterreich

Geyerhof


Monotropoideae, potporodica vrjesovki. Sastoji se od dva tribusa.  Tipični rod je Monotropa L. čije 4 vrsrte rastu rasprostranjene po Euroaziji i Sjevernoj Americi, pa i nekim dijelovima Afrike (Alžir) i Južne Amerike (Kolumbija); u Hrvatskoj je to obični bezlistac, Monotropa hypopitys.

Tribusi
 Monotropeae Dumort.
 Pterosporeae

Izvori

Vrjesovke

Monotropoideae


Suleiman Mousa (en árabe: سليمان الموسى) (Irbid; 11 de junio de 1919 - Amán; 9 de junio de 2008) fue un escritor jordano e historiador nacido en Al-Rafeed, una aldea al norte de la ciudad de Irbid. Escribió muchos libros, entre los que destacan "La biografía de Sharif Hussein Bin Ali", "Jordania en la guerra de 1948", "La Gran Revuelta Árabe", "Historia de Jordania en el siglo 20", y fue el primer y único autor árabe para escribir acerca de Lawrence de Arabia y de mostrar la perspectiva árabe. Su libro T.E. Lawrence: Un punto de vista árabe se publicó en 1966 y traducida al Inglés, Francés y Japonés. Fue escrito después de un estudio que lo había convencido de que aunque había muchos libros escritos para alabar a Lawrence y otros escritos de desprestigio, todos ellos exagerada su parte en la rebelión árabe y no hace justicia a los propios árabes. Suleiman Mousa nació en una familia cristiana en el pueblo de Al Rafeed (الرفيد) Jordania, en 1919, el pueblo con vistas al río Yarmuk, y se encuentra a 20 km de Amán, la capital de Jordania.

Escritores de Jordania
Autobiógrafos
Historiadores árabes
Árabes cristianos
Escritores del siglo XX
Jordanos del siglo XX
Cristianos  de Jordania
Historiadores del siglo XX

Suleiman Mousa


චානුක නඳුන් පෙරේරා ශ්‍රී ලාංකික මාධ්‍යවේදියෙක් , නිර්මාණාත්මක ලේඛකයෙක්, වැඩසටහන් ඉදිරිපත් කරන්නෙකු ලෙස කටයුතු කරනු ලබයි.

පෞද්ගලික ජීවිතය

පවුලේ වැඩිමහල් දරුවා ලෙස 1997 ජුනි 20 වන දින කොළඹ ශ්‍රී ජයවර්ධනපුර කෝට්ටේ දී ඔහු  උපත ලැබීය.

ඔහු සිය මූලික අධ්‍යාපනය සම්පූර්ණ කළේ කෝට්ටේ ආනන්ද ශාස්ත්‍රාලයෙනි. කෝට්ටේ ආනන්ද ශාස්ත්‍රාලයේ මාධ්‍ය ඒකකයේ හිටපු ප්‍රධාන නිවේදකයෙකු සහ ප්‍රධාන සංවිධායකවරයෙක් ලෙසද ඔහු කටයුතු කර ඇත.ඉන් පසු ඔහු තම ද්විතීයික අධ්‍යාපනය සඳහා කොට්ටේ ජනාධිපති විද්‍යාලයට ඇතුළත් විය.ඔහු පාසලේ කලා කවයන්හි ක්‍රියාකාරී සාමාජිකයෙකු මෙන්ම radio club හා මාධ්‍ය ඒකකයේ හී හිටපු ප්‍රධාන සංවිධායක සහ ප්‍රධාන නිවේදකයෙකු ලෙස කටයුතු කර ඇත.

ද්විතීයික අධ්‍යාපනයෙන් පසු ඔහු සිය දක්ෂතා වැඩි දියුණු කර ගැනීම සඳහා best media ඇකඩමියට බැඳුණු අතර best media ඇකඩමියෙහි හොඳම රූපවාහිනී වැඩසටහන් ඉදිරිපත් කරන්නා, best media ඇකඩමියෙහි හොඳම ගුවන් විදුලි වැඩසටහන් ඉදිරිපත් කරන්නා සහ best media ඇකඩමියෙහි 2015 කණ්ඩායමෙහි හොඳම ශිෂ්‍යාට හිමි සම්මානයන්ද ලබා ගත්තේය.ඔහු ශ්‍රී ලංකා විවෘත විශ්ව විද්‍යාලයෙහි සමාජ විද්‍යාව පිළිබඳ ශාස්ත්‍රවේදී  උපාධි අපේක්ෂකයෙකි.

වෘත්තිය ජීවිතය

පාසල් කාලය තුළදීම තම මාධ්‍ය ජීවිතයට අත්පොත තැබූ  ඔහු පාසැල් අධ්‍යාපනයෙන් පසු නිදහස් මාධ්‍යවේදියෙකු ලෙස සිය මාධ්‍ය ජීවිතය ආරම්භ කළේය.ඔහු මව්බිම සහ ලක්බිම පුවත්පත්වල නිදහස් ලේඛකයෙකු ලෙස සේවය කළේය.තවද Roar media ආයතනයෙහි content writer කෙනෙකු වශයෙන් හා voice artist කෙනෙකු වශයෙන් ද ,රතුමකරා එෆ්එම් හී සහ යාත්‍රා ගුවන් විදුලි නාලිකාවේ ගුවන් විදුලි ඉදිරිපත් කරන්නෙකු වශයෙන්ද , Life TV හි සහකාර නිෂ්පාදක මෙන්ම එහි රූපවාහිනී ඉදිරිපත් කරන්නෙකු ලෙසද , මව්බිම youngයං හා හාර්ට් එකට ආර්ට් එක හි creative writer කෙනෙකු මෙන්ම 18+ සඟරාවේ නිදහස් නිර්මාණ ලේඛකයෙකු ලෙස ද  ඔහු කටයුතු කරඇත

බාහිර සබැඳි

 iTalk With Dhanika Perera-ධනික පෙරේරා සමගින් iTalk
 iTalk With Malinda Alahakoon-මලින්ද අලහකෝන් සමග iTalk
 Super computer games to be released in 2020-"2020 එළිදකින සුපිරි පරිගණක ක්‍රීඩා"
 The SmartPhone Trend of 2020-"2020 වසරේ SmartPhone ට්‍රෙන්ඩ් එක"

යොමුව

චානුක නඳුන් පෙරේරා


Silla (57 f.Kr. [note 1] - 935 e.Kr.) (Hangul: 신라; Hanja: 新 羅; RR: Silla koreansk udtale: [ɕʰilːa]) var et af de tre kongeriger i Korea, og en af verdens længste vedvarende dynastier. Selv om det blev grundlagt af kong Park Hyeokgeose, blev dynastiet regeret af Gyeongju Kim (김, 金) klan i det fleste af sin 992-årige historie. Det begyndte som et høvdingedømme i Samhan-forbundet, på et tidspunkt allieret med Kina, men Silla erobrede til sidst de to andre riger, Baekje i 660 og Goguryeo i 668. Derefter omfattede det Forenede Silla eller Sene Silla, som det ofte kaldes, det meste af den koreanske halvø, mens den nordlige del genopstod som Balhae, en efterfølger-stat til Goguryeo. Efter næsten 1000 års styre blev Silla opsplittet i de senere tre kongedømmer, Silla, Hubaekje, og Taebong, mens magten overgik til dets efterfølgerdynasti Goryeo i 935.

Navnet

Fra sin grundlæggelse indtil sin vækst til et fuldt udbygget kongerige blev Silla omtalt med forskellige hanja-fonetisk tilnærmelser til dets oprindelige koreanske navn: 斯盧 (사로, Saro), 斯羅 (사라, Sara), 徐 那 (伐) (서나 [ 벌], Seona [beol]), 徐 耶 (伐) (서야 [벌], Seoya [beol]), 徐 羅 (伐) (서라 [벌], Seora [beol]), og 徐 伐 (서벌, Seobeol). I 503, standardiserede kong Jijeung tegnene 新 羅 (신라), der på moderne koreansk udtales "Shilla".

En etymologisk hypotese (der er forskellige andre spekulationer) antyder, at navnet Seorabeol kunne have været oprindelsen af ordet Seoul, der betyder "hovedstad", og også navnet på den nuværende hovedstad i Sydkorea, en by tidligere kendt som Hanseong (漢城) eller Hanyang (漢陽). Navnet på Sillas hovedstad kunne være blevet ændret til den sene mellemkoreanske form Syeobeul (셔블) der betyder "kongelige hovedstad", som kort efter kunne være ændret til Syeoul (셔울), og endelig til Seoul (서울) i moderne koreansk sprog.

Navnet på enten Silla eller dets hovedstad Seorabeol blev også udbredt i hele det nordøstlige Asien som etnonym for befolkningen i Silla, der optræder som Shiragi på Yamato-japanske sprog og som Solgo eller Solho på det sprog, der anvendtes af middelalderlige jurchenere og deres senere efterkommere, manchuerne. I moderne mongolsk er Korea og koreanerne stadig kendt som Солонгос (Solongos), som synes at være en ændring af Silla påvirket af den mongolske ord for "regnbue" (солонго, solongo).

Silla blev også omtalt som Gyerim (鷄 林, 계림), bogstaveligt "kyllingeskov," et navn, der har sin oprindelse i skoven nær Sillas hovedstad, hvor, ifølge legenden, statens grundlægger blev udklækket fra ægget af en basilisk (Kor. Gyeryong, 雞 龍, 계룡, bogstaveligt "kyllinge-dragon").

Historie

Forskere har traditionelt opdelt Sillas historie i tre forskellige perioder: en tidlig (traditionelt 57 f.Kr.-654 AD), mellemste (654-780) og sen periode (780-935).

Magtforskydninger

Park-klanen havde magten i tre generationer, før der skete et kup af Seok-klanen. Under regeringstiden for den første Seok-hersker, Talhae af Silla, nævnes Kim-klanens tilstedeværelse i Silla i form af en fortælling, hvor Kim Alji fødes fra en gylden boks, som Hogong opdagede. Park- og Shuo-klaner kæmpede konstant indbyrdes om magten, og begge blev til sidst væltet af Kim-klanen. Kim-klanen derefter herskede over Silla i mange generationer med Park- og Shuo-klaner som adel. Den sidste hersker af Sene Silla, kong Gyeongsun, var medlem af Kim-klanen.

Oprettelse

Under De tidlige tre kongedømmers periode blev bystater i det centrale og sydlige Sydkorea grupperet i tre statsforbund kaldes Samhan. Silla begyndte som Saro-guk, en lille stat inden for 12-medlemmers forbund kaldet Jinhan. Saro-guk bestod af seks landsbyer og seks klaner.

Ifølge koreanske optegnelser blev Silla grundlagt af kong Park Hyeokgeose i 57 f.Kr., omkring nutidens Gyeongju. Hyeokgeose siges at stamme fra et æg lagt af en hvid hest, og da han fyldte 13, udpegede seks klaner ham til konge og etablerede Saro (eller Seona). Han var også stamfader til Park (박) -klanen, nu et af de mest almindelige efternavne i Korea.

Ifølge Samguk Sagi og Bei Shi var det oprindelige Lelang kommanderis område, der senere blev til Jinhan-forbundet, oprindelsen til Silla.<ref>Samgungnyusa, Original: The History of the Later Han Dynasty writes, "An old person from Chenhan State said that some refugees came to Korea from the Chinese Empire of Qin, and Mahan gave them some land of her eastern border.</ref>

 Tidlig periode

I det 2. århundrede fandtes Silla som en særskilt stat i den sydøstlige del af den koreanske halvø. Det udvidede sin indflydelse over naboområdet Jinhan-høvdingedømmerne, men gennem det 3. århundrede var sandsynligvis ikke mere end den stærkeste bystat i en løs føderation.

Mod vest var Baekje centraliseret i et rige omkring år 250, ved at underlægge sig Mahan-konføderationen. Mod sydvest blev Byeonhan erstattet af Gaya-konføderationen. I det nordlige Korea ødelagde Goguryeo, et rige fra omkring 50 e.Kr., det sidste kinesiske kommandari i 313 og var vokset til en truende regional magt.

 Fremkomsten af et centraliseret monarki

Kong Naemul (356-402) af Kim-klanen etablerede et arveligt monarki, hvilket eliminerede ordningen med en roterende magtdeling, og lederen var nu sande kongelig titel blev Maripgan (fra det indfødte koreanske rødder mari eller meori i betydningen "hoved" eller "hår" og gan eller han i betydningen "stor, grand, mange, meget", som tidligere blev brugt af herskende fyrster i det sydlige Korea, og som kan have en vis forbindelse med den mongolske / tyrkiske titel khan). I 377 sendte det udsendinge til Kina og etablerede forbindelser med Goguryeo.

Under indtryk af pres fra Baekje i vest og Japan i syd i den senere del af det 4. århundrede allierede Silla sig med Goguryeo. Men da Goguryeo begyndte at udvide sit territorium sydover og flyttede sin hovedstad til Pyongyang i 427, blev Nulji tvunget til at alliere sig med Baekje.

På kong Beopheungs tid (514-540) var Silla et fuldgyldigt kongerige med buddhismen som statsreligion, og med egne tidsregningssystemer. Silla absorberede Gaya-forbundet under Gaya-Silla krigene, annekterede Geumgwan Gaya i 532 og erobrede Daegaya i 562, hvorved det udvidede sine grænser til Nakdong-flodens bækken.

Kong Jinheung (540-576) etablerede en stærk militær magt. Silla hjalp Baekje med at fordrive Goguryeo ud af Han-flodens (Seoul) område og fravristede derefter ledelsen af hele strategiske region fra Baekje i 553, og brud en 120-årig Baekje-Silla alliance. Kong Jinheung etablerede også Hwarang.

Den tidlige periode sluttede med lukningen af "hellige ben" (seonggol)-rangordningen med dronning Jindeoks død.

 Forenede Silla

I det 7. århundrede allierede Silla sig med den kinesiske Tang-dynasti. I 660, under kong Muyeol (654-661), underkuede Silla Baekje. I 668, under kong Munmu (kong Muyeols efterfølger) og general Kim Yu-shin, erobrede Silla Goguryeo i nord. Silla kæmpede derefter i næsten et årti at fordrive kinesiske styrker på halvøen udstationerede for at skabe kolonier for Tang-imperiet for til sidst at etablere et forenet kongerige så langt nordpå som til det moderne Pyongyang. Den nordlige del af den hedengangne Goguryeo-stat genopstod senere som Balhae.

Silla mellemste periode var præget af den stigende magt for monarkiet på bekostning af jingol-adelen. Dette blev muliggjort af den nye rigdom og prestige vundet som følge af Sillas forening af halvøen, samt monarkiets vellykkede undertrykkelse af flere bevæbnede aristokratiske oprør, som indtraf kort efter foreningen, hvilket gav kongen mulighed for at udrense de mest magtfulde familier og rivaler fra den centrale myndighed. Endvidere, i en kort periode på omkring et århundrede fra den sene 7. til slutningen af 8. århundrede gjorde monarkiet et forsøg på at afvikle den aristokratiske embedsstands ejendomsbaserede styrke ved at indføre et system af lønudbetalinger eller embedsjord (jikjeon, 직전, 職 田) i stedet for det tidligere system, hvor aristokratiske embedsmænd blev overdraget jord til at dække deres lønbetalinger (de såkaldte skatte- landsbyer, eller nogeup, 녹읍, 祿 邑).

Ved slutningen af 8. århundrede havde disse kongelige initiativer imidlertid ikke brudt kontrollere magten hos det forskansede aristokrati. I midten til slutningen af 8. århundrede oplevede landet et fornyet oprør ledet af grene af Kim-klanen som effektivt begrænsede kongelig myndighed. Mest fremtrædende af disse var et oprør ledet af Kim Daegong der varede i tre år. Et centralt bevis for udhuling af kongelige myndighed var den ophævelsen af embedsjord-systemet og genindførelse at det tidligere system med skatte-landsby som lønejendom for den aristokratiske embedsstand i 757.

Den mellemste periode af Silla sluttede med mordet på kong Hyegong i 780, hvilket endte den kongelige arvefølge efter kong Muyeol, der havde været hovedmanden bag Sillas forening af halvøen. Hyegong bortgang var blodig, kulminationen på en længere borgerkrig involverende de fleste af rigets højtstående adelsfamilier. Med Hyegongs død blev kongen i de resterende år af Sillas eksistens reduceret til lidt mere end en kransekagefigur i takt med, at stærke aristokratiske familier blev mere og mere uafhængige af den centrale ledelse.

Derefter blev Silla kongedømmet fastsat til huset kong Wonseong (785-798), selvom embedet selv konstant var omstridt mellem forskellige grene af Kims afstamning.

Ikke desto mindre var staten i den mellemste periode af Silla på sit højeste, med den korte konsolidering af kongemagten og forsøget på at indføre et bureaukratisk system i kinesisk stil.

 Nedgang og fald

Den sidste halvandet århundrede af Sillas eksistens var kendetegnet af næsten konstante oprør og borgerkrig, da kongen blev reduceret til lidt mere end en galionsfigur, og kraftfulde aristokratiske familier overtog den faktiske dominans uden for hovedstaden og det kongelige hof.

Afslutningen på denne periode, kendt som De senere tre kongedømmers periode, oplevede kortvarigt fremkomsten af rigerne Sene Baekje og Sene Goguryeo, som i virkeligheden var sammensat af militære styrker, der udnyttede deres respektive regioners historiske baggrund, og Sillas underkuelse fra Goryeo-dynastiets side.

 Politik og samfund

I det mindste det fra 6. århundrede, da Silla fik et detaljeret system af lov og regeringsførelse, blev social status og officiel avancement dikteret af knogle-rang systemet. Denne stive slægt-baserede system dikterede også tøj, husets størrelse og tilladte ægteskabsforbindelser.

Siden sin fremkomst som en centraliseret statsdannelse var Sillas samfund blevet kendetegnet ved sin strenge aristokratiske opbygning. Silla havde to kongelige klasser: "hellig ben" (seonggol, 성골, 聖 骨) og "ægte ben" (jingol'', 진골, 眞 骨). Indtil kong Muyeols styre var aristokratiet blevet opdelt i "hellig ben"- og "ægte ben"-aristokrater, med den førstenævnte udskilt ved deres berettigelse til at kunne opnå kongestillingen. Denne dobbelthed endte, da Dronning Jindeok, den sidste hersker fra klassen "hellige ben", døde i 654. Antallet af "hellige ben"-aristokrater havde været faldende i generationer, eftersom titlen kun blev tildelt til dem, hvis forældre begge var "hellige ben", mens børn af en "hellig" og en "ægte ben"-forældre blev betragtede som "ægte ben". Der var også mange måder, hvorpå en "hellig ben" kunne blive degraderet til en "ægte ben", hvilket gjorde det endnu mere sandsynligt, at hele systemet ville bryde sammen.

Kongen (eller dronning) var teoretisk en absolut monark, men kongemagten var noget hæmmet af en stærk aristokrati.

"Hwabaek" (화백 - 和 白) fungerede som et kongelig råd med beslutningstagende myndighed om nogle vigtige spørgsmål som succession til tronen eller erklæringer om krig. Hwabaek blev ledet af en person (Sangdaedeung) valgt fra "hellige ben"-rangen. En af de vigtigste beslutninger i denne kongelige råd var vedtagelsen af buddhismen som statsreligion.

Efter genforeningen begyndte Silla at stole mere på kinesiske modeller for bureaukrati til at administrere sin stærkt udvidede område. Dette var en markant ændring fra præ-foreningens dage, hvor Silla-monarkiet understregede buddhismen og Silla-monarkens rolle som "Buddha-konge". En anden iøjnefaldende faktor i post-foreningspolitikken var de stigende spændinger mellem den koreanske monarki og aristokrati.

Militær

Det tidlige militær i Silla blev opbygget omkring et lille antal kongelige vagter oprettet til at beskytte kongelige og adel og i krigstid tjente som den primære militærstyrke, hvis nødvendigt. På grund af hyppigheden af konflikter mellem Baekje og Goguryeo samt Yamato-Japan opbyggede Silla seks lokale garnisoner, en for hvert distrikt. De kongelige vagter til sidst forvandlet til "svoret banner" eller Sodang-enheder. I 625 blev skabt en anden gruppe af Sodang. Garnisonssoldaterne var ansvarlige for det lokale forsvar og fungerede tillige som en slags politistyrke.

En række af Sillas største generaler og militære ledere var Hwarang (omtrent svarende til riddere i middelalderens Europa). Oprindeligt en social gruppe udviklede de sig, på grund af den fortsatte militære rivalisering mellem de tre kongeriger i Korea, fra en gruppe af elitær mandlig aristokratisk ungdom til soldater og militære ledere. Hwarang var nøglen i nedgangen for Goguryeo (som resulterede i foreningen af den koreanske halvø under det Forenede Silla) og Silla-Tang-krigen, som fordrev Tang-styrkerne i de to andre koreanske riger.

Kultur

Hovedstaden i Silla riget var Gyeongju. Et stort antal Silla-grave kan stadig findes i centrum af Gyeongju. Silla-grave tog form af et kammer af sten, som var omgivet af en jordhøj. Det historisk område omkring Gyeongju blev føjet til UNESCOs Verdensarvsliste i 2000. Meget af det er også beskyttet som en del af Gyeongju Nationalpark. Derudover skulle to landsbyer nær Gyeongju, Hahoe og Yangdong blive foreslået som UNESCO kulturarvsområder i 2008 eller senere af beslægtede byer og den sydkoreanske regering. Da gravene var sværere at bryde ind end Baekje, en større mængde af genstande er blevet bevaret. Bemærkelsesværdige blandt disse er Sillas kunstfærdige guldkroner og smykker.

Bronzeklokken, som stammer fra kong Seongdeok den Store, tiltrækker et stort antal turister. Klokken giver en karakteristisk lyd, om hvilken der er en overlevering. Cheomseongdae nær Gyeongju er det ældste bevarede astronomiske observatorium i Østasien, men der er nogen uenighed om dets præcise opgaver. Det blev bygget under dronning Seondeoks regeringstid (632-647).

Muslimske handlende bragte navnet "Silla" til verden uden for det traditionelle østasiatiske sfære via Silkevejen. Geografer i den arabiske og persiske verden, herunder ibn Khurdadhbih, al-Masudi, Dimashiki, Al-Nuwayri, og al-Maqrizi, efterlod sig optegnelser om Silla.

De nuværende efterkommere af Silla-dynastiet hører ind under Kim-navnet. Familieoptegnelser siden sidste hersker er fremkommet, men disse registreringer er endnu ikke fuldt bekræftede.

Buddhisme

Buddhismen blev introduceret til Silla i 528. Silla havde dog været udsat for religionen i over et århundrede, hvor troen sikkert havde gjort indtryk på den indfødte befolkning. Det var den buddhistiske munk Ado, der først udsatte Silla for buddhismen, da han ankom til proselyter fra Goguryeo i midten af det 5. århundrede. Men ifølge legenden, blev Silla-monarkiet overbevist om at antage troen ved den ædle Ichadons martyrium, da han blev henrettet for sin buddhistiske tro af Sillas domstol af kongen af Silla i 527, og hans blod flød med farven på mælk.

Betydningen af buddhismen i Silla-samfundet i slutningen af den tidlige periode er svær at overdrive. Fra kong Beopheung og for de følgende seks regeringsperioders antog Sillas konger buddhistiske navne og kom til at skildre sig selv som buddhistiske konger. Buddhismen i Silla var, mere end i tilfældet med Baekje og Goguryeo, en officielt sponsoreret tro. Dens statslige beskyttelse blev understreget. Hwarang-korpset, et elite korps af ungdommelig krigere, der ville spille en central rolle i Silla forening af halvøen, havde stærke forbindelser til buddhismen, især tilbedelsen af Maitreya Buddha. Slutningen af den tidlige periode i Silla så buddhismens højdepunkt: et stort antal af templer blev byggede, ofte finansierede og sponsorerede af højtstående adel, de mest bemærkelsesværdige er Hwangnyongsa (Imperiets Drage), Bulguksa og Seokguram. Hwangyongsa-templet understregede især monarkiets magt og buddhismens rolle i statens beskyttelse og udvidelse. De ni tekster på dens træpagode, måske den højeste menneskeskabte struktur i Østasien af perioden, siges at symboliserer de ni nationer bestemt til at underkaste sig Sillas styre. Silla lagt stor vægt på denne pagode og bygge den både af sten og af træ.

Med foreningen af Silla kom buddhismen til at spille en mindre synlig rolle i politik, da monarkiet forsøgte at overtage kinesiske konfucianske statsstyreinstitutioner for at regere den udvidede stat og for at dæmme op for de aristokratiske familiers indflydelse. Ikke desto mindre nød buddhismen stadig en central plads i det udvidede Silla samfund. Hundredvis af Silla-munke rejste til Tang-dynastiet i Kina for at få uddannelse og for at købe hårdt tiltrængte buddhistiske sutraer.

Sillas stærke buddhistiske karakter afspejles også af de tusindvis af buddhistiske stenfigurer og udskæringer, hvoraf den vigtigste på Namsan. Den internationale indflydelse fra Tang-dynastiets side på disse figurer og udskæringer kan ses i karakteristiske træk som en rund fulde form, et fast udtryk i ansigtet, og draperier, der smyger sig om kroppen, men stilistiske elementer fra indfødte koreansk kultur kan stadig identificeres.

Noter

Eksterne henvisninger

 Silla - Ancient History Encyclopedia
 Gyeongju National Museum

Koreas historie

Silla (koreansk stat)