Nemonychidae é uma pequena família de gorgulhos, colocada dentro do grupo primitivo de gorgulhos porque eles têm antenas retas em vez de geniculadas (cotovelos). Eles são frequentemente chamados de gorgulhos de flores de pinheiro. Como nos Anthribidae, o labrum aparece como um segmento separado do clípeo, e os palpos maxilares são longos e salientes. Nemonychidae têm todos os ventritos livres, enquanto os Anthribidae têm ventritos 1-4 conatos ou parcialmente fundidos. Nemonychidae carece de carenas laterais no pronoto, enquanto estas geralmente estão presentes, embora possam ser curtas, em Anthribidae.

Nemonychidae são historicamente divididos em três subfamílias: Nemonychinae da região paleártica com o único gênero Nemonyx e um hospedeiro incomum, a angiosperma Delphinium. A maioria das espécies das outras duas subfamílias estão associadas a Pinales alimentando-se do pólen das inflorescências masculinas. Cimberidinae são encontrados no hemisfério norte, enquanto Rhinorhynchinae ocorrem principalmente no hemisfério sul, especialmente encontrados em Podocarpaceae e Araucariaceae. Pesquisas filogenéticas recentes indicam que os Cimberidinae são irmãos de todos os Curculionoidea restantes, e foi proposto elevar o grupo ao nível familiar.

Tanto os adultos quanto as larvas de Nemonychidae se alimentam principalmente de pólen. Quando maduras, as larvas caem no chão dos cones masculinos ou flores em que residiam para pupar no solo a menos de cinco centímetros da superfície.

Existe um registro fóssil bastante extenso de Nemonychidae que vai do Jurássico superior ao âmbar terciário.

Taxa extante

Cimberidinae:
Acromacer
Cimberis
Doydirhynchus
Lecontellus
Pityomacer
Nemonychinae:
Nemonyx
Rhinorhynchinae:
Aragomacer
Araucomacer
Atopomacer
Basiliogeus
Basiliorhinus
Brarus
Bunyaeus
Eutactobius
Idiomacer
Mecomacer
Nannomacer
Notomacer
Pagomacer
Rhinorhynchus
Rhynchitomacer
Rhynchitomacerinus
Rhynchitoplesius
Stenomacer
Zimmiellus

Taxa extinta

 Kuschelomacer
 †subfamily Brenthorrhininae Arnoldi 1977
 †tribe Brenthorrhinini Arnoldi 1977
 †subtribe Brenthorrhinina Arnoldi 1977
 †Abrenthorrhinus Legalov 2009 Karabastau Formation, Cazaquistão, Caloviano/Oxfordiano
 †Brenthorrhinus Arnoldi 1977 Karabastau Formation, Kazakhstan, Calloviano/Oxfordiano
 †Gobibrenthorrhinus Gratshev and Legalov 2009 Ulugei Formation, Mongólia, Tithonian
 †subtribe Brenthorrhinoidina Legalov 2003
 †Brenthorrhinoides Gratshev and Zherikhin 1995 Karabastau Formation, Kazakhstan, Callovian/Oxfordian
 †tribe Distenorrhinini Arnoldi 1977
 †Buryatnemonyx Legalov 2010 Khasurty locality, Russia, Aptiano
 †Distenorrhinus Arnoldi 1977  Karabastau Formation, Kazakhstan, Callovian/Oxfordian, La Pedrera de Rúbies Formation, Las Hoyas, Spain, Barremian Khasurty locality, Russia, Aptian
 †Megabrenthorrhinus Gratshev and Zherikhin 1995 Karabastau Formation, Kazakhstan, Callovian/Oxfordian
 †Microbrenthorrhinus Gratshev and Zherikhin 2000 La Pedrera de Rúbies Formation, Spain, Barremian
 †Talbragarus Oberprieler and Oberprieler 2012 Talbragar Fossil bed, Austrália, Tithonian
 †tribe Eccoptarthrini Arnoldi 1977
 †Astenorrhinus Gratshev and Zherikhin 1995 Karabastau Formation, Kazakhstan, Callovian/Oxfordian
 †Cratonemonyx Legalov 2014 Crato Formation, Brazil, Aptian
 †Eccoptarthrus Arnoldi 1977 Karabastau Formation, Kazakhstan, Callovian/Oxfordian
 †Procurculio Arnoldi 1977 Karabastau Formation, Kazakhstan, Callovian/Oxfordian
 †subfamily Cretonemonychinae Gratshev and Legalov 2009
 †tribe Cretonemonychini Gratshev and Legalov 2009
 †Cretonemonyx Gratshev and Legalov 2009 Zaza Formation, Russia, Aptian
 †Pseudonemonyx Gratshev and Legalov 2009 Zaza Formation, Russia, Aptian
 †Turononemonyx Legalov 2014 Kzyl-Zhar, Kazakhstan, Turoniano
 †tribe Eocaenonemonychini Legalov 2013
 †Eocaenonemonyx Legalov 2013 Green River Formation, United States, Eoceno
 †"Eugnamptus" decemsatus Scudder 1878 Green River Formation, United States, Eocene
 †"Sitona" grandaevus Scudder 1876 Green River Formation, United States, Eocene
 †subfamily Eobelinae Arnoldi 1977
 †tribe Eobelini Arnoldi 1977
 †Archaeorrhynchoides Legalov 2009 Karabastau Formation, Kazakhstan, Callovian/Oxfordian
 †Archaeorrhynchus Martynov 1926 Karabastau Formation, Kazakhstan, Callovian/Oxfordian
 †Eobelus Arnoldi 1977 Karabastau Formation, Kazakhstan, Callovian/Oxfordian
 †Martynovirhynchus Legalov 2010 Karabastau Formation, Kazakhstan, Callovian/Oxfordian
 †tribe Karataucarini Legalov 2009
 †Ampliceps Arnoldi 1977 Karabastau Formation, Kazakhstan, Callovian/Oxfordian
 †tribe Oxycorynoidini Arnoldi 1977
 †Oxycorynoides Arnoldi 1977 Karabastau Formation, Kazakhstan, Callovian/Oxfordian Weald Clay, United Kingdom, Barremian Gurvan-Eren Formation, Mongolia, Aptian
 †Microprobelus Liu et al. 2006 Yixian Formation, China, Aptian
 †Khetoxycorynoides Legalov 2011 Emanra Formation, Russia, Turonian
 †Cratomacer Zherikhin and Gratshev 2004 Crato Formation, Brazil, Aptian
 †tribe Probelini Legalov 2009
 †Belonotaris Arnoldi 1977 Karabastau Formation, Kazakhstan, Callovian/Oxfordian
 †Probelus Arnoldi 1977 Karabastau Formation, Kazakhstan, Callovian/Oxfordian
 Incertae sedis
 †Longidorsum Zhang 1997 Dalazi Formation, China, Aptian
 †subfamily Paleocartinae Legalov 2003
 †tribe Metrioxenoidini Legalov 2009
 †Brasilnemonyx Legalov 2009 Crato Formation, Brazil, Aptian
 †Cretoxenoides Legalov 2010 Huhtyk Formation, Mongolia, Hauteriviano
 †Khetanamonyx Legalov 2009 Emanra Formation, Russia, Turonian
 †Megametrioxenoides Gratshev and Legalov 2009 Tsagaantsav Formation, Mongolia, Valanginian
 †Metrioxenoides Gratshev et al. 1998 Lulworth Formation, United Kingdom, Berriasiano
 †tribe Paleocartini Legalov 2003
 †subtribe Nebrenthorrhinina Legalov 2007
 †Nebrenthorrhinus Legalov 2003 La Pedrera de Rúbies Formation, Spain, Barremian
 †subtribe Paleocartina Legalov 2003
 †Paleocartus Legalov 2003 Karabastau Formation, Kazakhstan, Callovian/Oxfordian
 †tribe Selengarhynchini Gratshev and Legalov 2009
 †Selengarhynchoides Legalov 2010 Sharin-Gol Formation, Mongolia, Barremian
 †Selengarhynchus Gratshev and Legalov 2009 Sharin-Gol Formation, Mongolia, Barremian
 Subfamily Rhinorhynchinae Voss 1922
 Tribe Mecomacerini Kuschel 1994
 †Burmomacer Legalov 2018 Burmese amber, Myanmar, Cenomaniano
 †Burmonyx Davis and Engel 2014 Burmese amber, Myanmar, Cenomanian
 †Guillermorhinus Clarke and Oberprieler 2018 Burmese amber, Myanmar, Cenomanian
 †Renicimberis Legalov 2009 Yixian Formation, China, Aptian

Referências

Ligações externas

 Imagens de espécies de Nemonychidae na Nova Zelândia

Famílias de coleópteros
Curculionoidea

Nemonychidae


Kobaïan é uma linguagem artística criada pelo baterista e compositor francês Christian Vander para sua banda de rock progressivo Magma .  É a linguagem de Kobaïa, um planeta fictício inventado por Vander e cenário de uma "ópera espacial" musical cantada em Kobaïan por Magma em quinze álbuns conceituais.

Desenvolvimento
O baterista e compositor francês Christian Vander formou a banda de rock progressivo Magma no final de 1969 em uma tentativa de preencher o vazio deixado pela morte do músico de jazz e compositor americano John Coltrane.  O primeiro álbum de Magma, Magma (mais tarde reeditado como Kobaïa), contou a história de refugiados fugindo de uma futura Terra e se estabelecendo em um planeta fictício chamado Kobaïa.  As letras estavam todas em Kobaïan (exceto a faixa-título, cantada principalmente em inglês), uma língua que Vander construiu para o álbum, algumas cantadas por solistas e outras por "refrãos quase operísticos maciços".  Nas três décadas seguintes, Magma fez mais treze álbuns que continuaram a mitologia de Kobaïa, todos cantados em Kobaïan.

Vander (seu nome Kobaïan é Zëbëhn Straïn dë Ğeuštaah) disse em uma entrevista que inventou Kobaïan para Magma porque "o francês não era expressivo o suficiente. Seja pela história ou pelo som da música". Ele disse que a linguagem se desenvolveu paralelamente à música, que os sons apareciam enquanto ele compunha no piano.  Vander baseou Kobaïan em parte em elementos das línguas eslavas e germânicas e em parte no estilo vocal scat-yodeling do cantor de jazz de vanguarda americano Leon Thomas. A subsequente expansão da linguagem tornou-se um esforço de grupo e, à medida que o pessoal da Magma mudou, novas ideias foram incorporadas à linguagem (e à música).

O crítico musical britânico Ian MacDonald disse que Kobaïan é "fonético, não semântico", e que se baseia em "sonoridades, não em significados aplicados". Um dos cantores do Magma, Klaus Blasquiz, descreveu Kobaïan como "uma linguagem do coração" cujas palavras são "inseparáveis da música".  O especialista em Magma, Michael Draine, disse que "a abstração fornecida pelo verso de Kobaïan parece inspirar os cantores de Magma a alturas de abandono emocional raramente permitidas por letras convencionais".

As letras Kobaïan nos álbuns de Magma geralmente não foram traduzidas (embora ambas as letras Kobaïan e uma tradução em inglês tenham sido fornecidas para o primeiro lançamento no Reino Unido na A&M de Mëkanïk Dëstruktïẁ Kömmandöh), mas pistas para o desenrolar da história de Kobaïa foram dadas em francês nas notas do encarte dos álbuns. Embora a intenção original da linguagem fosse evitar o excesso de escrutínio, léxicos on-line não oficiais de Kobaïan foram criados por fãs de Magma, e o próprio Vander já traduziu muitas das palavras.

Influência
Christian Vander chamou a música de Magma de "Zeuhl" (Kobaïan para "celestial"),  e influenciou várias outras bandas (principalmente francesas), incluindo Zao (França), Art Zoyd (França) e Univers Zero (Bélgica).  Zeuhl mais tarde se tornou um gênero musical que foi usado para descrever música semelhante à de Magma. Várias bandas japonesas de Zeuhl também surgiram, incluindo Ruins e Kōenji Hyakkei, cujas letras também são cantadas em uma linguagem construída semelhante ao Kobaïan.

Referências

Trabalhos citados

Ligações externas

 A história do Magma, incluindo a mitologia Kobaïa.
 Dicionário não oficial Kobaïan–Inglês .

!Artigos novos
Línguas artificiais
Línguas artísticas

Kobaïan


Olaf Wilhelm Isaachsen (n. 16 de mayo de 1835 - m. 22 de septiembre de 1893) fue un pintor noruego. Olaf Isaachsen es considerado como uno de los artistas más importantes de Noruega, y un colorista con motivos de Setesdalen y el paisaje de la costa del sur de Noruega.

Nació en Mandal en el condado de Vest-Agder en Noruega. Isaachsen pertenecía a una rama de una familia de comerciantes ricos de Kjos en Kristiansand. Era hijo del jurista Daniel Isaachsen, hijo del político Isaach Isaachsen y nieto de Daniel Isaachsen (1744-1813), un constructor de barcos noruegos. Él era el tío de Daniel Isaachsen físico, científico Haakon Isaachsen (1867-1936), pintor Herman Willoch y oficial naval Impar Isaachsen Willoch

Referencias

Pintores de Noruega del siglo XIX

Olaf Isaachsen


متحف بني سويف يقع في مدينة بني سويف عاصمة المحافظة التي شهدت بعض الفترات الهامة من تاريخ مصر ولا تزال تحتفظ بالعديد من المواقع الأثرية الهامة مثل إهناسيا، ميدوم، الرقة، دشاشة، أبو صير الملق .

افتتح المتحف عام 1997 يتكون من طابقين، يضم الأول منهما الآثار المصرية التي عثر عليها في المواقع الأثرية بالمحافظة ابتداء من عصور ما قبل التاريخ وعلى امتداد العصر الفرعوني وطوال العصرين اليوناني والروماني .

أما الطابق الثاني فيشمل الآثار القبطية والإسلامية وبعض مقتنيات أسرة محمد علي . ومن أهم مقتنيات العصر الفرعوني مجموعة تماثيل لملوك وآلهة وأفراد ولوحات جنائزية وتوابيت آدمية وأواني للأحشاء أي أواني كانوبيه وتمائم . ومن العصرين اليوناني والروماني مجموعة تماثيل لأفراد وآلهة ولوحات جنائزية .

ومن الآثار القبطية بعض الأيقونات وأدوات معدنية وخشبية ونماذج من النسيج القبطي . ومن الآثار الإسلامية مشكاوات وأبواب خشبية ومخطوطات . ومن مقتنيات أسرة محمد علي تعرض أنواع مختلفة من القاشاني والخزف وأسلحة وملابس .

متاحف مصر

متحف بني سويف


Okrug (russo: о́круг, romanizado: ókrug; búlgaro: окръг, romanizado: okrag, pronúncia [ˈɔkrɐk]; sérvio: округ, romanizado: okrug, pronúncia [ôkruːɡ]; ucraniano: о́круг, romanizado: о́kruh; bielorrusso: акруга, romanizado: akruha; polonês: okręg; abecásio: оқрҿс; mari: йырвел, romanizado: jyrvel) é um tipo de divisão administrativa em alguns estados eslavos. A palavra okrug é uma palavra traduzida alternativamente como área, distrito ou região.

Etimologicamente, okrug significa literalmente 'circuito'. Em significado, a palavra é semelhante ao termo alemão Bezirk ('distrito') e à palavra francesa arrondissement; todos os quais se referem a algo "cercado" ou "rodeado".

Império Russo
Okrug é uma unidade administrativo-territorial criada em 1719 durante a reforma regional de Pedro I. Em 1727, todos os "okrugs" de Pedro foram renomeados como uezdes.

Posteriormente, à medida que o império se expande nos oblasts e gubernias recém-criadas (principalmente não europeias, assim como no Mar Negro), a palavra russa okrug () ou okruga () começa a ser usada para designar unidades administrativo-territoriais de base. A forma da palavra masculina ou feminina em relação a um único território não era intercambiável; após seu estabelecimento, a correção da nomenclatura foi determinada por materiais de referência e estatísticos. Assim, nos materiais do censo de 1897, tanto as okrugas quanto os okrugs estão presentes ao mesmo tempo. Este tipo de unidade de divisão administrativo-territorial persistiu até 1917, e em alguns locais até mais tarde.

No início do século XIX, foram criados okrugs externos e internos no território dos cazaques.

Até a década de 1920, os okrugs eram distritos administrativos em hostes cossacas, como os Cossacos do Don.

Federação Russa
Na atual Federação Russa, o termo okrug é traduzido como distrito ou processado diretamente como okrug, e é usado para descrever os seguintes tipos de divisões:

 Distritos Federais (), como o Distrito Federal da Sibéria.
 Okrugs autônomos (), como o Okrug Autônomo de Chukotka.

Ver também

 Distrito
 Gubernia
 Oblast
 Uezd

Referências

Divisões administrativas
Palavras, frases e expressões em russo
Subdivisões do Império Russo

Okrug


An Digitaria subsulcata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Robyns ngan Van der Veken. An Digitaria subsulcata in nahilalakip ha genus nga Digitaria, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Digitaria (Poaceae)

Digitaria subsulcata


Mohan Lal Banerji ( 1916-2012 ) fue un botánico y profesor indio.

En 1971, obtuvo el doctorado D.Sc. por la Universidad de Kalyani. Realizó extensas expediciones botánicas a Nepal.

Algunas publicaciones
 . 1970. Petal venation of Ranunculus sceleratus Linn. 5 pp.

 ----------------------. 1969. Some interesting plants from the 'Bhitre Mades' of Nepal. Edición reimpresa. 5 pp.

 ----------------------. 1968. Notes on some Nepal plants. 2 pp.

 . 1966a. Pollen morphology of a new species of Cuscuta. 2 pp.

 . 1966b. A collection of ferns from Eastern Nepal. 34 pp.

 ----------------------. 1964. Some salient features of East Nepal vegetation. 5 pp.

 ----------------------. 1961. Critical notes on Acer campbellii Hiern. 3 pp.

 ----------------------. 1959. Leaf forking. 3 pp.

 ----------------------. 1958. Invasion of Eupatorium glandulosum H. B. & Kunth in East Nepal. 5 pp.

 ----------------------. 1957. Further observations on schizocotyly. 3 pp.

 ----------------------. 1955. Some edible and medicinal plants from East Nepal. 3 pp.

 ----------------------. 1954. Note on the distribution of Rhododendrons in Nepal. 6 pp.

 ----------------------. 1951. Two new species of Pimpinella. 3 pp.

Libros
 . 1984. The orchids of Nepal Himalaya. Edición ilustrada de J. Cramer, in der A.R. Gantner Verlag Kommanditgesellschaft, 534 pp. ISBN 3768213668

 ----------------------. 1978. Orchids of Nepal. N.º 4 de International bioscience series. Editor Today & Tomorrow's Printers & Publishers, 130 pp.

 ----------------------, . 1971a. Acers in Nepal. 250 pp.

 ----------------------. 1971b. Nepal: its forests and phytogeography. 62 pp.

 ----------------------. 1966a. Contributions to the flora of East Nepal. Volumen 19 de Records, India (Republic). Botanical Survey. Editor Manager of Publications, 90 pp.

 ----------------------. 1966b. Rhododendrons in Nepal. 15 pp.

 ----------------------. 1965. Osmunda regalis var. spectabilis in India. 84 pp.

 ----------------------. 1963. Outline of Nepal Phytogeography. Edición reimpresa. 296 pp.

 ----------------------. 1961a. The Ophioglossales in Nepal. 557 pp.

 ----------------------. 1961b. On the anatomy of teratological seedlings: Cosmos bipinnatus Cav. 10 pp.

 ----------------------. 1958a. Botanical exploration in East Nepal. 268 pp.

 ----------------------. 1958b. Notes on the liverwort flora of East Nepal. 41 pp.

 ----------------------. 1952. Observations on the distribution of gymnosperms in Eastern Nepal. 159 pp.

Referencias

Enlaces externos

Botánicos de India del siglo XX
Profesores de India

Mohan Lal Banerji


ViaSat-3 é uma constelação global de três satélites geoestacionários de comunicação de banda Ka. O Viasat-3 Américas pesa cerca de 6 toneladas, com 45 m de envergadura. Ele orbitará a Terra diretamente acima do Equador, a 35 700 km de altitude. O aparelho conta com 16 painéis solares e é o satélite de telecomunicações mais poderoso a ser lançado no espaço. Essas células solares são semelhantes às usadas nas missões lunares Apollo e alimentaram mais de mil satélites em todo o mundo. Com um custo estimado de US$ 97 milhões, o satélite foi lançado dobrado, assim como ocorreu com o telescópio James Webb. Ele só abre em órbita após se soltar do foguete.

O Viasat-3 Américas será o primeiro satélite da empresa a operar no Brasil. Ainda não se sabe quanto da capacidade total será destinada ao país, mas a ViaSat Brasil informou que cerca de 80% da cota nacional será focada no em zonas rurais do Norte e Centro-Oeste, com menor penetração de banda larga. O plano mais em conta da ViaSat, voltado a clientes residenciais, custa R$ 179 ao mês, com velocidade de download de 10 Mbps e franquia de dados de 25 GB. Com a nova frota, espera-se que a velocidade por usuário ultrapasse 100 Mbps.

Satélites
Os satélites foram anunciados pela primeira vez em 2015. Em fevereiro de 2016, a Viasat anunciou uma parceria com a Boeing Satellite Systems . Para cada um dos três satélites da classe ViaSat-3, a Viasat construirá a carga útil do satélite, integrando a carga útil no módulo de carga útil fornecido pela Boeing. A Boeing fornecerá a plataforma de satélite 702 escalável, integração e teste de sistemas, integração de veículos de lançamento e serviços de operações de missão. Cada carga de satélite ViaSat-3 está sendo fabricada na própria fábrica da Viasat em Tempe, Arizona, usando estruturas modulares da Boeing Satellite Systems em El Segundo, Califórnia. Os satélites são projetados para ter uma capacidade total de rede superior a 1 terabit por segundo. A Viasat tem três contratos de lançamento, um para cada satélite da classe ViaSat-3. Em 2016, a empresa anunciou planos para lançar o primeiro satélite com a Arianespace em um foguete Ariane 6. Em 2018, anunciou que o segundo será lançado com a United Launch Alliance em um Atlas V, e o terceiro com a SpaceX no Falcon Heavy.

O ViaSat-3 consiste em três satélites separados, cada um projetado para fornecer cobertura para regiões globais selecionadas: o ViaSat-3 (Américas) cobrirá as Américas; O ViaSat-3 (EMEA) cobrirá a Europa, Oriente Médio e África; e ViaSat-3 (APAC) cobrirá as regiões da Ásia-Pacífico. Esperava-se que os satélites ViaSat-3 (Américas) e ViaSat-3 (EMEA) fossem lançados com cerca de seis meses de intervalo a partir de 2021, com o satélite ViaSat-3 (APAC) projetado para lançamento no segundo semestre de 2022. No entanto, em fevereiro de 2021, o CEO da ViaSat anunciou que a empresa não espera lançar o primeiro satélite até o início de 2022. Levará vários meses para que o satélite esteja em pleno serviço, devido aos testes necessários.

O ViaSat-3 Americas foi lançado em 30 de abril de 2023 a bordo de um foguete Falcon Heavy, implantando-o com sucesso em uma órbita quase geossíncrona nas primeiras horas de 1.º de maio a uma altitude de aproximadamente 34 600 quilômetros. O EMEA do foguete Atlas V está programado para ser lançado em setembro de 2023.

Ver também

 ViaSat 1
 ViaSat 2

Ligações externas

 European Space Agency.
 Centro para el Desarrollo Tecnológico Industrial
 EADS Astrium
 Thales Alenia Space España
 DEIMOS SPACE
 EADS Astrium CRISA
 INTA
 SENER
 HV SISTEMAS
 IBERESPACIO
 GMV
 INDRA

2023 na exploração espacial
Satélites
Satélites de telecomunicações
Satélites geoestacionários

ViaSat-3


Alxion () ist eine Person der griechischen Mythologie.

Er wird nur bei Pausanias als Vater des Königs von Pisa Oinomaos genannt, als dessen Vater für gewöhnlich der Kriegsgott Ares gilt. Eduard Thraemer vermutete, dass der Name Alxion auf einen alten pisatischen Beinamen des Ares zurückgeht.

Literatur

Anmerkungen

Person der griechischen Mythologie

Alxion


Luis Antonio Fenech fue un arquitecto español del siglo .

Biografía
Arquitecto municipal del Ayuntamiento de Toledo, trabajó entre 1863 y 1868, coincidiendo con el mandato del alcalde Gaspar Díaz de Labandero (1865-1867). Entre las obras que dirigió como técnico municipal aparecen las reparaciones de las murallas de la ciudad en 1864, proyectos para los paseos del Tránsito, San Cristóbal y de Tetuán, todos ellos en 1865. Hizo un proyecto para un nuevo teatro en la plaza Mayor (que luego reinterpretaría el arquitecto Rodrigo Amador de los Ríos como Teatro de Rojas), así como realizó un proyecto para la plaza de toros y llevó a cabo la planificación de las primeras fuentes públicas y de los depósitos del agua en el centro de la ciudad, en 1866.

Arquitectos de España del siglo XIX

Luis Antonio Fenech


Dalila Kadri Cheriet, née le  à Biskra en Algérie et morte le  à Marseille, est une cinéaste, poétesse et écrivaine française. Militante lesbienne, elle est une pionnière du mouvement alliant lesbianisme et anti-racisme en France.

Militantisme
Dalila Kadri nait en 1949 en Algérie puis milite et vit à Paris, où elle participe à la Maison des femmes et aux archives Recherches cultures lesbiennes avant de déménager à Marseille.

À la fin des années 1990, elle prend position plusieurs fois pour pointer le racisme du milieu lesbien français : elle pointe notamment le modèle économique de la Coordination lesbienne en France lors de sa rencontre annuel en 1999, qui favorise les lesbiennes blanches de classe moyenne au détriment des lesbiennes racisées venues des quartiers Nord de Lyon. Cette action permet la structuration de groupes lesbiens anti-racistes à Lyon, Marseille et Paris, en particulier la formation du Groupe du 6 novembre et la création du magazine Warriors/Guerrières.

La même année, elle participe à une action lors du festival international du film lesbien et féministe de Paris contre la présence au festival de la propriétaire du Katmandou, boîte lesbienne parisienne refusant l'entrée aux non-blanches. Vivement critiquée pour cette action dans Lesbia Magazine, elle pointe le racisme exotisant de cette réaction.

Elle organise en 2009 le colloque « Lesbiennes, migrations, exils et racisme. Quand les "minoritaires" s'en mêlent » à l'université Paris 8 en compagnie de Salima Amari, Jules Falquet, Jane Freedman, Claudie Lesselier, Amazighe Tilila et Anna Pak.

Œuvres

Filmographie
 1978 : Rencontres, documentaire, 20 min
 1999 : Ombres solaires, fiction, 77 min (évocation de la guerre civile d'Algérie)
 2004 : Lucioles, documentaire, 33 min (documentaire sur les lesbiennes de l'immigration en France)
 2008 : Marseille, le panier des songes, documentaire, 52 min

Bibliographie
 2001 : Dounye, nouvelle sur le féminisme dans un contexte de mondialisation
 2002 : Lettre ouverte aux lesbiennes de France

Notes

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Lesbiennes de l'immigration en France
 Féminisme antiraciste en France

Liens externes

 Hommage par le collectif Déraciné-e-s
 Ombres solaires sur Cineffable

Personnalité du lesbianisme français
Documentariste français
Poétesse française du XXIe siècle
Poétesse algérienne
Naissance en août 1949
Naissance à Biskra
Naissance en Algérie française
Décès en janvier 2017
Décès dans le 5e arrondissement de Marseille
Décès à 67 ans
Personnalité s'étant suicidée

Dalila Kadri


في علم الأطياف، تعرف الامتصاصية  ويرمز لها A كما يلي:

,

حيث  هي شدة الضوء عند طول الموجة λ الذي يمر خلال العينة (شدة الضوء النافذ)، و  هي شدة الضوء قبل دخوله إلى العينة أو شدة الضوء الساقط.

تجرى قياسات الامتصاصية غالبا في الكيمياء التحليلية، حيث تكون الامتصاصية متناسبة مع سماكة العينة وتركيز الجسيمات الماصة في العينة، على عكس نفاذية  العينة التي تتفاوت بشكل لوغاريتمي مع السماكة والتركيز.

خارج حقل الكيمياء التحليلية، مثل استخدام تقنية (Tunable Diode Laser Absorption Spectroscopy (TDLAS))، تعرف الامتصاصية بلوغاريتم طبيعي بدلا من لوغاريتم عشري:

,

انظر قانون بير لامبرت لمزيد من المعلومات.

توضيح
يشير مصطلح امتصاص إلى العملية الفيزيائية لامتصاص الضوء، بينما يشير مصطلح امتصاصية إلى الكمية الرياضية. بالإضافة إلى أن الامتصاصية لا تقيس دائما الامتصاص. فمثلا، في حالة المحاليل المعلقة (Dispersion)، جزء من الضوء الساقط سيتبعثر بالجزيئات المعلقة، ولن يتم امتصاصه في الحقيقة. وفي هذه الحالة يفضل استخدام مصطلح التوهين "attenuance" (كما وتسمى بالانطفاء)، والذي يفسر الضياعات بسبب التبعثر والتلألؤ.

بالرغم من أنه لا يوجد للامتصاصية وحدات حقيقية، فإنه يعبر غالبا عنها "Absorbance Units" أو AU.

الامتصاصية والنفاذية

مجال قياس الجهاز
أي جهاز قياس له مجال محدد يمكن خلاله قياس الامتصاصية بدقة. فالعديد من الأجهزة ستصبح غير خطية (لا تخضع لقانون بير لامبرت) بدءًا من 2 AU تقريبًا (1% نفاذية). ومن الصعب أيضًا قياس قيم الامتصاصية الصغيرة بدقة (تحت 10−4) باستخدام الأجهزة المتوفرة تجاريًا للتحليل الكيميائي. في بعض الحالات، يمكن استخدام مقياس الطيف الليزري (Laser absorption spectrometry)، حيث تتمتع هذه الأجهزة بمجال أكبر للقياس يتجاوز مجال الأجهزة التقليدية بعدة درجات من الدقة (يصل مجال الجهاز إلى 5x10−13). أفضل دقة نظرية لأغلب الأجهزة التجارية المتوفرة غير المعتمدة على مبدأ الليزر تقارب 1 AU . وبالتالي يجب ضبط طول الطريق المسلوك والتركيز لنستطيع القراءة ضمن المجال.

الكثافة البصرية (Optical density)، أو OD، هي الامتصاصية بالنسبة للطول، أي الامتصاصية مقسومة على سماكة العينة، رغم أنها تستخدم في بعض الأحيان كمرادف للامتصاصية معتمدة على اللوغاريتم العشري.

اقرأ أيضًا
 قانون بير لامبرت
 العمق البصري
 الانعكاسية
 Tunable Diode Laser Absorption Spectroscopy

المراجع

مرشحات ضوئية
مطيافيات
مقاييس لوغاريتمي للقياس

امتصاصية


An Habenaria exilis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni David Lloyd Jones. An Habenaria exilis in nahilalakip ha genus nga Habenaria, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Queensland. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Habenaria

Habenaria exilis


Saskatchewan (Human Rights Commission) c. Whatcott est un arrêt de principe de la Cour suprême du Canada concernant les propos discriminatoires, les publications haineuses et la liberté de religion.

Les faits
En 2001 et 2002, le militant Bill Whatcott sillonna Saskatoon et Regina pour distribuer dans les boîtes aux lettres des dépliants où, s'opposant à une forme d'éducation sexuelle à l'école, il demandait aux politiciens de « garder l'homosexualité en dehors des écoles publiques de Saskatoon ! »

Le ton de ces dépliants est cru et direct. On y lit par exemple que les jeunes enfants « sont plus intéressés à jouer à Barbie et à Ken plutôt que d'apprendre comme il est merveilleux que deux hommes s'entre-sodomisent » ou encore que « les Sodomites ont 430 fois plus de risques d'attraper le sida et sont trois fois plus susceptibles de faire subir des sévices sexuels à des enfants ».

Quatre personnes qui ont reçu les circulaires ont déposé des plaintes, alléguant que le contenu de ces circulaires « incitait à la haine contre des personnes en raison de leur orientation sexuelle » en violation de l'alinéa 14(1) b) du Code des droits de la personne de la Saskatchewan.

Historique judiciaire antérieur

Commission des droits de la personne de la Saskatchewan
En 2005, la commission des droits de la personne de la Saskatchewan conclut  que Whatcott avait violé le code provincial des droits de la personne pour avoir distribué des brochures dans lesquelles l'homosexualité était associée à la pédophilie, à la sodomie, et qualifiait les relations homosexuelles de « dégoûtantes ». Bill Whatcott fut condamné à payer  $ à quatre plaignants homosexuels dont les sentiments avaient été heurtés.

La commission lui ordonnait aussi d'arrêter de publier ses croyances sur l'homosexualité (une « interdiction de parler à vie » comme Whatcott la nomme). La décision de la commission a été confirmée en 2007 par la Cour du Banc de la Reine de la Saskatchewan, le tribunal de première instance de la province.

Cour d'appel de la Saskatchewan
En , la Cour d'appel a écouté la position de M. Whatcott, et lui a donné raison, concluant que si les brochures étaient crues et offensantes, elles n'étaient toutefois pas haineuses et n'outrepassaient pas les limites de la liberté d'expression.

La Commission des droits de la personne de la Saskatchewan a alors fait appel à la Cour suprême du Canada afin qu'elle décide de la responsabilité ou non de M. Whatcott ainsi que de la validité constitutionnelle de limiter la liberté d'expression comme le fait l'article 14 du Code saskatchewannais.

Jugement de la Cour suprême
La Cour suprême du Canada dans un jugement unanime rendu public le  trouve que deux des quatre tracts trouvés haineux par la Commission des droits de la personne de la Saskatchewan le sont, les deux autres ne l'étant pas. La Cour condamne Whatcott aux dépens et à payer 7.500 à deux homosexuels qui s'étaient plaints. Le tribunal invalide une partie de l'article 14 du Code saskatchewanais qui proscrivait toute publication qui « ridiculise, rabaisse ou porte par ailleurs atteinte à la dignité de toute personne ou catégorie de personnes ». Ne sont plus interdit que les écrits « haineux ».

Réactions médiatiques
Les critiques ont fusé de nombreuses parts  contre cet arrêt : il maintiendrait la censure, ne permet pas que la vérité serve de défense, se base sur un concept flou (la haine), ne permet plus aux chrétiens de faire la différence entre le péché à dénoncer et le pécheur à aimer.

Lien externe
Texte intégral de la décision

Notes et références

Arrêt de la Cour suprême du Canada
Discrimination
Liberté de religion


Dr. Romantic (Kóreska: 낭만닥터 김사부; Nangmandakteo Gimsabu)  er suður-kóreskur sjónvarpsþáttur.

Suður-kóreskir sjónvarpsþættir

Dr. Romantic


Kurt Hans Biedenkopf (; 28 January 1930 – 12 August 2021) was a German jurist, academic teacher and politician of the Christian-Democratic Union (CDU). He was rector of the Ruhr University Bochum.

Biedenkopf made a political career first in North Rhine-Westphalia, where he was chairman of the party. After the re-unification of Germany, he served as the first Minister President of the Free State of Saxony from 1990 until 2002. He was 54th president of the Bundesrat from 2000, overseeing the body's move from Bonn to Berlin. Biedenkopf is regarded as the intellectual leader of the CDU when Helmut Kohl was chancellor.

Biedenkopf worked on advisory boards of institutions including the Bertelsmann Stiftung, Deutsche Nationalstiftung, Dresden Frauenkirche, Independent Commission on Turkey and the Staatliche Porzellan-Manufaktur Meissen. Among his numerous recognitions were international honorific doctorates.

Early life and science
Biedenkopf was born in Ludwigshafen am Rhein. When his father became technical director of the Buna-Werke, the family moved to Schkopau, where he attended school. Biedenkopf first studied political sciences from 1949 to 1950 at the Davidson College in North Carolina and at Georgetown University. He then studied economics and law in Germany at the University of Munich, achieving a law doctorate in 1958. He obtained a Master in Law in 1962 from Georgetown University, where he studied and researched again from 1958 to 1959 and 1961 to 1962. In 1963 Biedenkopf completed his habilitation at Goethe University Frankfurt. He became lecturer of the Ruhr University Bochum in 1964. In 1967, he was appointed rector of the university; he was the youngest head of a university in West Germany at the time. He was lecturer and visiting professor also at the Goethe University Frankfurt and Leipzig University. In the early 1970s, Biedenkopf moved to the board of Henkel.

Political career

Career in national politics
Biedenkopf was a member of the Christian-Democratic Union (CDU). He entered his professional political career when he became secretary general of the CDU in 1973, under the leadership of chairman Helmut Kohl. He resigned from that office in 1977 after disagreements with Kohl and went on to become one of his fiercest rivals within the party.

From 1977 to 1983 he was deputy chairman of the CDU in Germany. During the terms 1976–1980 and 1987–1990 he was a member of the Bundestag.

In 1979, it was revealed that Christel Broszey, Biedenkopf's secretary, disappeared and was presumed to have fled to East Germany. Media reported that Broszey had been a spy.

Career in North Rhine-Westphalia
In the 1980, state elections in North Rhine-Westphalia, Biedenkopf unsuccessfully ran against the incumbent Minister-President Johannes Rau. He served as chairman of the CDU in North Rhine-Westphalia – the party's largest chapter – until 1987, when he was succeeded by Norbert Blüm. In late 1989, he joined forces with Lothar Späth, Heiner Geißler, Rita Süssmuth and others in an unsuccessful effort to oust Kohl as CDU chairman.

Minister-President of Saxony
After the re-unification of Germany in 1990 Biedenkopf was elected as Minister-President in the newly formed state of Saxony. His party also won the subsequent elections in 1994 and 1999 with an absolute majority. He held his office until April 2002.

At the CDU's initiative, the state parliament resolved to declare Saxony a "free state" once again, recalling its 19th century history. Early in his tenure, Biedenkopf emerged as a kind of unofficial spokesman for the regions of East Germany. He enjoyed great popularity among a majority of the people of Saxony. Known for his autocratic leadership style, he was often referred to as "the Saxon King" or "King Kurt". During his time in office, he doubled outlays on primary and secondary education and sharply ramped up spending on research and development. He also led a legal battle against the European Commission on subsidies for Volkswagen investments in Saxony.

Ahead of the German presidential election in 1994, Biedenkopf was widely seen as a likely candidate, but the post went to Roman Herzog.

In 2000, Biedenkopf held the rotating presidency of the Bundesrat of Germany. In this capacity, he oversaw the body's move to Berlin to complete the government's return to the pre-World War II capital from Bonn.

In January 2001, Biedenkopf dismissed State Minister of Finance Georg Milbradt because Milbradt had started a debate about Biedenkopf's succession. Milbradt eventually succeeded Biedenkopf in 2002.

Death
Biedenkopf died in Dresden on 12 August 2021 at the age of 91.

Political positions

Before the introduction of the euro, Biedenkopf was the only German state leader to vote against the monetary union in the Bundesrat, the legislative body that represents the German states; he later argued that "Europe wasn't ready for that epochal step." Already in 1997, he had joined the ministers-president of two other German states, Gerhard Schröder and Edmund Stoiber, in making the case for a five-year delay in Europe's currency union.

Ahead of the Christian Democrats' leadership election in 2018, Biedenkopf publicly endorsed Annegret Kramp-Karrenbauer to succeed Angela Merkel as the party's chair. He later supported Armin Laschet's candidacy to succeed Kramp-Karrenbauer in the 2021 leadership election.

Other activities
In 1983, Biedenkopf became a member of the advisory board of the non-profit Bertelsmann Stiftung. In 1987, he became chairman of the board (until 1990). During his term, the Carl Bertelsmann Prize (today Reinhard Mohn Prize) was awarded for the first time. He was active on the board of the , active for the unification of Germany after the separation and within the European community, and was the foundation's honorary senator until his death.

Between 2004 and 2006, Biedenkopf and Christine Bergmann served as ombuds, observing the impact of the Schröder government's labour market reforms, with a mandate to advise government and parliament on any recommended revisions to it. In 2005, he was appointed by Chancellor Gerhard Schröder to head a commission on the future of codetermination in Germany. Both Biedenkopf and Schröder later served as mediators in a 2006 conflict over privatisation plans at German railway operator Deutsche Bahn; the plans eventually fell through.

In addition, Biedenkopf held a number of paid and unpaid positions, including:
 Dresden Frauenkirche, member of the board of trustees
 International Law Institute (ILI), member of the international advisory board
 Independent Commission on Turkey, member
 Stifterverband für die Deutsche Wissenschaft, member of the board of trustees
 Hertie School of Governance, chairman of the board of trustees (2003–2010)
 Lions Club Germany Foundation, member
 Staatliche Porzellan-Manufaktur Meissen, chairman of the supervisory board (1991–2015)

Recognition

 1974: Honorary doctorate, Davidson College, Davidson, US
 1978: Honorary doctorate, Georgetown University, Washington, US
 1991: Decoration of Honour for Services to the Republic of Austria
 1993: Honorary doctorate, New School for Social Research, New York, US
 1993: Hans Böckler Prize
 1994: Honorary doctorate, Catholic University of Brussels, Belgium
 1994: Royal Norwegian Order of Merit
 1997: Order of Merit of the Free State of Saxony
 2002: Constitutional Medal of Saxony
 2003: Brückepreis
 2008: Honorary doctorate, HHL Leipzig Graduate School of Management
 2011: Honorary citizen of Gröditz
 2017: Order of Merit of North Rhine-Westphalia
 2021: Honorary doctorate, University of Leipzig

See also
 Politics of Germany

References

External links

 Kurt Biedenkopf in the CDU parliamentary group in the state parliament of Saxony

1930 births
2021 deaths
Burials at Johannisfriedhof, Dresden
People from Ludwigshafen
People from the Palatinate (region)
Hertie School people
Presidents of the German Bundesrat
Ministers-President of Saxony
Members of the Landtag of North Rhine-Westphalia
Members of the Landtag of Saxony
Grand Crosses 1st class of the Order of Merit of the Federal Republic of Germany
Recipients of the Order of Merit of the Free State of Saxony
Members of the Order of Merit of North Rhine-Westphalia
Members of the Bundestag for North Rhine-Westphalia
Members of the Bundestag 1987–1990
Members of the Bundestag 1976–1980
Members of the Bundestag for the Christian Democratic Union of Germany

Kurt Biedenkopf


Ziya Keskiner, (1910, İstanbul - 10 Temmuz 1982, İstanbul) Türk tiyatro oyuncusu ve yönetmenidir.
Yönettiği tiyatro oyunları arasında Sülüman Bacanak ve Maymun Gözünü Açtı, rol aldığı oyunlar arasında Bu Kız Böyle Düştü (1952) ve İstanbul Geceleri (1950) yer alır.

Ünlü oyuncu Adile Naşit'in ilk eşidir. 1982'de kalp krizi sonucu öldü. İstanbul Karacaahmet Mezarlığı'nda oğlu Ahmet Keskiner (1951-1966) ve eşi Adile Naşit ile birlikte yatmaktadır.

Filmografi
 1950: İstanbul Geceleri
 1952: Bu Kız Böyle Düştü
 1952: İstanbul Yıldızları
 1960: Cumbadan Rumbaya

Kaynakça

Dış bağlantılar

1912 doğumlular
1982 yılında ölenler
Türk erkek tiyatro oyuncuları
Kalp krizinden ölenler
Karacaahmet Mezarlığı'na defnedilenler

Ziya Keskiner


The Buddhist view of marriage considers marriage a secular affair and as such, it is not considered a sacrament. Buddhists are expected to follow the civil laws regarding marriage laid out by their respective governments.

While the ceremony itself is civil, many Buddhists obtain the blessing from monks at the local temple after the marriage is completed.

History

Gautama Buddha never spoke against marriage but instead pointed out some of the difficulties of marriage. He is quoted in the Parabhava Sutta as saying

Views

The Pali Canon, a major Theravada text, bars both male and female monastics from both heterosexual and homosexual activities. While homosexuality may or may not be explicitly condemned in some texts, according to the Dalai Lama:

While Buddhism may neither encourage nor discourage getting married, it does provide principles regarding it.

The Digha Nikaya 31 (Sigalovada Sutta) describes the respect that one is expected to give to one's spouse.

In Tibetan Buddhism
The Dalai Lama has spoken of the merits of marriage:

Divorce
Since marriage is secular, Buddhism has no restrictions on divorce. Ven. K. Sri Dhammananda has said "if a husband and wife really cannot live together, instead of leading a miserable life and harboring more jealousy, anger and hatred, they should have the liberty to separate and live peacefully."

See also

 Bahá'í marriage
 Buddhism and sexual orientation
 Buddhism and romantic relationships
 Buddhism and sexuality
 Christian views on marriage
 Interfaith marriage
 Jewish views on marriage
 List of religions and spiritual traditions
 Marriage in Hinduism
 Marriage in Islam

References

External links
 Marriage articles at the Access to Insight site
 Weddings and Theravada Buddhism
 A Zen Buddhist perspective on same-sex marriage
 Lengthy review of Buddhist views on married life in relation to the western world.

Marriage, Buddhist view of

Buddhist view of marriage


Muharrem Karslı (d. 1938 İzmit Türkiye), Türk siyasetçidir.

İstanbul Üniversitesi İktisat bölümünden mezun oldu. Daha sonra aynı fakültede yüksek lisans yaptı. 1965 yılında Türkiye İş bankasının müfettiş yardımcısı olarak başladığı çalışma hayatına aynı bankanın menkul kıymetler bölümünde devam etti. Dokuz yıl müfettişlik yaptıktan sonra Türk bankacılığında ilk sermaye piyasası ve menkul kıymetler departmanını kurdu ve 11 yıl yönetti. 1985 yılında İstanbul Menkul Kıymetler Borsası'nı kurmakla görevlendirildi. 5 yıl süreyle İMKB'nin kurucu ilk başkanlığını yaptı. Gelişmiş ülke borsalarını yerinde inceleyerek modern borsacılık sistemini entegre etti. 1990 yılında görev süresinin dolmasıyla kendi borsa aracı kurumunu kurdu. 2001 yılında bu aracı kurumu Sanko Holdinge devretti. Yayınlanmış eserleri arasında en önemlisi Sermaye Piyasası Borsa-Menkul Kıymetler isimli eseridir. İngilizce, Fransızca ve Almanca bilmektedir. 3 Kasım 2002 Türkiye genel seçimleri Adalet ve Kalkınma Partisi İstanbul Miletvekili seçildi. NATO Parlamenter Asamblesi üyeliği ve TOBB Sektör Kurulu başkanlığını yapmıştır. Evli ve üç çocuk babasıdır.

Mayıs 2010 - Ağustos 2018 tarihleri arasında Ziraat Bankası Yönetim Kurulu Başkanı olarak görev yapmıştır.

1938 doğumlular
İzmit doğumlular
Borsa İstanbul
TBMM 22. dönem İstanbul milletvekilleri
NATO Parlamenterler Asamblesi Türk Grubu
TBMM Avrupa Birliği Uyum Komisyonu
Resim aranan siyasetçiler
Yaşayan insanlar
Bilgi kutusu bulunmayan makam sahipleri

Muharrem Karslı


Baggrund

Curling er på det olympiske program for syvende gang og for første gang konkurreres der også i mixed double ud over de to traditionelle konkurrencer for herrer og damer.
Følgende nationer er kvalificeret til curling konkurrencerne ved vinter-OL 2018.

Turneringsprogram
Curling turneringen starter én dag før åbningen af selve legene og kvindernes finale afholdes på afslutningsdagen. Curling er således den eneste sportsgren, hvor der er konkurrencer hver dag under hele OL.Nedenfor ses det fulde program for curlingturneringen.

Medaljer

Medaljeoversigt

Referencer

Eksterne henvisninger
 https://www.pyeongchang2018.com/en/venues/gangneung-curling-centre

Sportsgrene under vinter-OL 2018

Curling under vinter-OL 2018


Mollahasan, Çorum ilinin Merkez ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Daha önceleri Kadıderesi köyüne bağlı bir mahalle iken, 15 Nisan 1946'da köy statüsü kazandı. Daha önceleri Alaca ilçesine bağlıyken, 10 Şubat 1961 tarihinde Çorum merkez ilçeye bağlandı.

Coğrafya
Köy, Çorum il merkezine 40 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Çorum merkez belde ve köyleri

Mollahasan, Çorum


Onthophagus tabellifer é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Gillet em 1927.

Referências

Ligações externas

tabellifer
Coleópteros descritos em 1927

Onthophagus tabellifer


Oranjestad er höfuðstaður eyjunnar Arúba í Karíbahafi. Íbúar eru tæplega 30 þúsund.

Arúba

Oranjestad


سرمد كاشاني  قديس هندي من أصل عائلة يهودية أرمنية عاش خلال القرن السابع عشر. كان شاعرا يكتب باللغة فارسية أشعارا صوفية، (hacker) والتي نبذها أيضا في ما بعد. وكان معروفا لتبنيه وسخريته من الأديان الرئيسية في عصره، ولكن كتب قصائد دينية جميلة في شكل رباعيات باللغتين العربية والفارسية. اللتين كان يجيدهما على حد سواء، وكان أساس عمله هو التجارة بالسلع الثمينة والأعمال الفنية التي يتم شراؤها في الهند بأسعار مرتفعة، في أحد سفراته جمعت له السلع وسافر إلى الهند حيث كان يعتزم بيعها. وعلى مشارف نهاية هذه الرحلة قال انه وقع في حب صبي هندوسي ذو 14 عاما حبا جما(عشق) إنشاء مثل هذا التحول الجذري في وعيه انه تخلى عن ثروة كبيرة وفقدانه الاهتمام لجميع الأعراف والتقاليد الاجتماعية، وبدأ يتجول في الشوارع عاريا تماما أو كاي فقير عارية.

سرمد كان قريبا من داراشكوه، الوريث المفترض لشاه جهان، الإمبراطور المغولي الخامس. ومع ذلك، فإن الخليفته الفعلي لشاه جيهان كان الإمبراطور أورنكزيب حكم بقطع رأس سرمد في 1661 بسبب قصيدة شعر اعتبرت هرطقة.

أثناء حياته، سرمد أنتج ترجمة التوراة باللغة الفارسية.

سرمد وصف نفسه بأنه «من اتباع الفرقان (أي الصوفية)، وهو قس كاثوليكي، وراهب بوذي، وهو حاخام يهودي، كافر، ومسلم.» سرمد الغامضة الانتماء الديني هو المتنازع عليه اليوم من قبل اليهود والمسلمين والهندوس. قبره يقع بالقرب من المسجد الجامع في نيودلهي في الهند.
في فترة الاحتلال البريطاني، صرح أبو الكلام آزاد؛ واحد من الشخصيات السياسية البارزة في الهند التي شاركت بنشاط في النضال من أجل الحرية، فقد ساوى نفسه مع سرمد في مقال التي كان قد كتبها في سن ال 23. فقد شبه نفسه بسرمد لحقه في حرية الفكر والتعبير.

المصادر

Sarmad
http://www.poetry-chaikhana.com/S/Sarmad/index.htm#PoemList
http://www.jstor.org/pss/3270192?cookieSet=1
http://www.khaleejtimes.com/DisplayArticleNew.asp?xfile=data/opinion/2007/August/opinion_August54.xml&section=opinion&col=
http://www.apnaorg.com/columns/majid/col2.html

متحولون إلى الهندوسية من الإسلام
أشخاص أعدموا من قبل سلطنة مغول الهند
إيرانيون أرمن
إيرانيون في القرن 17
إيرانيون من أصل أرمني
تاريخ باكستاني يهودي
تاريخ دلهي
شعراء اللغة الفارسية
شعراء فرس في القرن 17
شعراء هنود في القرن 17
متصوفون صوفيون
مواليد في الهند
هنود في القرن 17
هنود مسلمون سابقا
هنود معدومون
هنود من أصل أرمني
وفيات 1661
يهود اعتنقوا الإسلام
يهود إيرانيون
يهود هنود
إيرانيون هندوس

سرمد كاشاني


Kuzey Amerika Serbest Ticaret Anlaşması (; ; ), Amerika Birleşik Devletleri, Kanada ve Meksika tarafından imzalanan serbest ticaret anlaşması. 1 Ocak 1994'te yürürlüğe giren NAFTA kapsamında, söz konusu üç ülke arasındaki ticaret ve yatırımlar liberalize edilmiş, ilk kez yabancı şirketlere, anlaşma ülkelerini uluslararası tahkim kurullarında tek taraflı olarak dava etme hakkı tanınmıştır. Kuruluş amacı üye devletler arasında serbest ticaret bölgesi oluşturmaktır.

1994-2001 yıllarında yatırımcıların ABD, Kanada ve Meksika hükûmetlerine karşı açtığı yüzlerce tahkim davası bulunmakta olup; bu davaların hemen hepsinde yatırımcılar kazanmış, devletler ise kaybetmiştir.

NAFTA Antlaşması ABD, Kanada ve Meksika devlet başkanları Bush, Mulroney ve Salinas tarafından 12 Ağustos 1992'de Washington'da imzalanmıştır. Kuzey Amerika Serbest Ticaret Anlaşması (NAFTA), ABD, Meksika ve  Kanada arasında dört yılı aşkın müzakereler sonucunda imzalanarak 1 Ocak 1994 tarihinde yürürlüğe girmiştir.

Amerika Birleşik Devletleri ekonomisi
Amerika Birleşik Devletleri antlaşmaları
Kanada ekonomisi
Kanada antlaşmaları
Meksika ekonomisi
Meksika antlaşmaları
Amerika uluslararası kuruluşları
Bill Clinton'un başkanlığı
Amerika Birleşik Devletleri-Meksika ilişkileri
Amerika Birleşik Devletleri-Kanada ilişkileri
1992'de antlaşmalar

Kuzey Amerika Serbest Ticaret Anlaşması


Die Portugiesische Nationalbibliothek (Portugiesisch ) in Lissabon ist die Nationalbibliothek der Republik Portugal und die größte und wichtigste Bibliothek des Landes.

Geschichte
Am 29. Februar 1796 wurde per königlichem Dekret (unter Königin Maria I.) die Real Biblioteca Pública da Corte (dt. etwa: Öffentliche Bibliothek des Königlichen Hofes) gegründet, vor allem aus Beständen der 1768 gegründeten Biblioteca da Real Mesa Censória (dt. etwa: Bibliothek der königlichen Zensurbehörde). Sie bezog Räume in der westlichen Gebäudereihe der Praça do Comércio (Torreão Ocidental da Praça do Comércio [Terreiro do Paço]), und ihre Bestände standen ab Beginn der Öffentlichkeit zur Einsicht offen, ohne auf eine Personengruppe wie z. B. Wissenschaftler beschränkt zu sein. Die Königliche Bibliothek (Biblioteca Real) mit über 70.000 Titeln war währenddessen weiterhin im königlichen Stadtschloss Paço da Ribeira untergebracht. Sie kam, nach erheblichen Verlusten beim Erdbeben von 1755, mit der Flucht des Königshauses vor den napoleonischen Invasionstruppen 1807, nach Rio de Janeiro, wo sie den Grundstock der dortigen Biblioteca do Brasil bildete. Als 1821 der königliche Hof zurück nach Lissabon kam, brachte er nur einen kleinen Teil zurück, der als Biblioteca da Ajuda seit 1880 im Palácio Nacional da Ajuda untergebracht ist und heute ebenfalls zur Nationalbibliothek gehört, aber separat geführt wird.

1805 war erstmals ein Gesetz zum Pflichtexemplar erlassen worden, welches die Bestände nun stetig erweiterte, neben der Politik des Ankaufes von als bedeutend angesehenen Privatbeständen. Nach dem Miguelistenkrieg und der Auflösung aller religiöser Orden 1834 fielen die umfangreichen Klosterbibliotheken dem Staat zu. Die Real Biblioteca Pública da Corte bezog nun im Stadtviertel Chiado die Räume des ehemaligen Klosters Convento de São Francisco da Cidade (Kloster des hl. Franziskus der Stadt), das beim Erdbeben von 1755 weitgehend zerstört, und deren umfangreiche Gebäudekomplexe nur teilweise wieder errichtet worden waren. Auch der Name wurde nun in Biblioteca Nacional de Portugal geändert. Nach der Ausrufung der Portugiesischen Republik 1910 fielen erneut umfangreiche Bestände von aufgelösten religiösen Organisationen an die Nationalbibliothek.

1956 wurde aufgrund des sich anbahnenden Platzmangels der Umzug der Bibliothek auf den Campus der Universität Lissabon beschlossen. Nach Plänen des Architekten Porfírio Pardal Monteiro begannen 1958 die Arbeiten am Neubau, und nach ersten Teilumzügen ab 1965 wurde 1969 die neuen Nationalbibliothek offiziell eingeweiht.

In den 1980er Jahren wurde die Biblioteca Nacional informatisiert und das nationale Datensystem PORBASE eingeführt. Seit gesetzlicher Einführung des Pflichtexemplars für akademische Abschlussarbeiten 1986 werden auch diese hier archiviert.

Seit ihrer Einführung 2000 wird die Digitale Bibliothek planmäßig ausgebaut und seit seiner Gründung dem Europeana-Projekt zur Verfügung gestellt. Die Biblioteca Nacional de Portugal war 2005 zudem Gründungsmitglied des European Library-Projektes.

2012 wurde die Biblioteca Pública de Évora der Nationalbibliothek angegliedert.

Verwaltung

Die Nationalbibliothek ist dem portugiesischen Kultusministerium als autonome Organisation angegliedert. Sie ist in die Abteilungen Verwaltung, Technik und Wissenschaft gegliedert und untersteht ihrem Generaldirektor, der von ihrem Verwaltungsrat kontrolliert wird.

Aktuell ist Maria Inês Cordeiro Generaldirektorin (Stand Dezember 2015).

Bestand

Biblioteca Nacional
Der Bestand der Nationalbibliothek gliedert sich in sechs Bereiche:
 Fundo Geral (Allgemeiner Bestand): neben den ca. 50.000 Periodika ist dies der Hauptbestand mit über 3 Millionen Monografien, überwiegend die übernommenen und aufgebauten Bestände, chronologisch seit dem 16. Jahrhundert bis heute, alle Pflichtexemplare seit 1931, und alle akademischen Pflichtexemplare seit 1986
 Reservados (Reservierter Bestand, Rare Bücher und Manuskripte): ca. 51.000 Manuskripte seit dem 12. Jahrhundert (ca. 15.000 Kodizes und ca. 36.000 Einzelhandschriften), ca. 30.000 frühe Druckwerke (unterteilt in bis 1500 und ab 1501), ein historisches Archiv mit 466 Urkundensammlungen, und die Nachlässe von 148 Schriftstellern (darunter Fernando Pessoa, Eça de Queiroz, Camilo Castelo Branco und José Saramago)
 Cartografia (Karten): über 6.800 seit dem 16. Jahrhundert veröffentlichte kartografische Werke
 Iconografia (Ikonografien): über 117.000 bildliche Darstellungen aller Art auf Papier (Drucke, Zeichnungen, Plakate, Heiligenbilder, Postkarten)
 Música: über 50.000 Stücke (Partituren, Libretti, Musikfachbücher, Fotografien u. a.)
 Leitura para Deficientes Visuais (dt. etwa: Werke für Sehbehinderte): über 7.000 Titel in Brailleschrift und 1.575 Audiodokumente

Biblioteca da Ajuda

Zur Nationalbibliothek gehört außerdem die Biblioteca da Ajuda. Seit 1880 im Palácio Nacional da Ajuda untergebracht, geht sie auf die Königliche Bibliothek, der Biblioteca Real aus dem 15. Jahrhundert zurück. Durch das Erdbeben von 1755 wurde ein beträchtlicher Teil der damaligen 70.000, an der heutigen Praça do Comércio untergebrachten Bände vernichtet. Weitere 60.000 Bände der bis 1807 wieder aufgebauten Bestände blieben nach der Rückkehr des nach Rio de Janeiro geflohenen Königshauses dort. So umfasst die als separater Bestand geführte Bibliothek in Ajuda heute etwa 150.000 Exemplare, darunter:
 Manuskripte: 2.512 Kodizes und ca. 33.000 weitere Handschriften aus dem 13. bis 20. Jahrhundert, darunter 43 illustrierte Kodizes, eine Sammlung Chroniken aus dem 15. bis 18. Jahrhundert, und die für die Asienforschung bedeutenden 226 Kodizes der Symmicty Lusitanica und 61 Kodizes der Jesuiten in Asien
 Musikmanuskripte: 2.950 Kodizes und 10.200 weitere Handschriften von Opern und Kammermusik aus dem 18. und 19. Jahrhundert
 Druckwerke: neben den 16.000 Monografien und 11.000 Periodika (mit 1.700 verschiedenen Titeln) auch 60.000 alte Bücher des 16 bis 18. Jahrhunderts, mit einigen Einzelstücken
 jeweils etwa 2.500 Karten, Illustrationen, und Fotografien aus dem 19. und frühen 20. Jahrhundert

Biblioteca Pública de Évora

Der Geistliche Frei Manuel do Cenáculo beschloss 1805 in Évora die Gründung einer öffentlichen Bibliothek. Er überließ ihr seine umfangreiche Sammlung von etwa 50.000 Büchern und veröffentlichte am 21. September 1811 ihre Statuten. Mit der Konfiszierung der Vermögen aller kirchlichen Orden in Portugal nach der Liberalen Revolution 1822 kamen die Bestände der bischöflichen Klostersammlung dazu, und schließlich wurde auch die Biblioteca Manizola des 2. Visconde da Esperança eingegliedert.

Insbesondere der Bibliothekar Cunha Rivara zeichnete danach für die systematische Inventur der Manuskripte verantwortlich, während Augusto Filipe Simões durch Ausbau und Umgestaltung des Gebäudes das räumliche Wachstum der Bibliothek ermöglichte. 1931 erhielt die Biblioteca Pública de Évora das Pflichtexemplarrecht.

Im März 2012 wurde sie der Nationalbibliothek angegliedert. Am Sitz der Biblioteca Pública de Évora in der Casa Forte sind heute etwa 60.000 Bände einzusehen.

Kataloge

Neben der Online-Suche im Katalog der Nationalbibliothek ist mit der Biblioteca Digital der Zugriff auf die digitalisierten Bestände möglich. Beides steht auch über die European Library zur Verfügung. Ihre digitalen Bestände stellt die Nationalbibliothek als portugiesischen Beitrag dem Europeana-Projekt zur Verfügung.

Folgende Kataloge sind darüber hinaus über die Biblioteca Nacional zugänglich: Fundação Biblioteca Nacional (Brasil), Bibliothèque nationale de France, British Library, Deutsche Nationalbibliothek, Biblioteca Nacional de España, The Library of Congress (USA), ICCU – Istituto Centrale per il Catalogo Unico (Itália), CERL – Consortium of European Research Libraries, EROMM – European Register of Microform Masters, und OCLC WorldCat.

Literatur
 Fátima Libório (Hrsg.): Guia da Biblioteca Nacional. Instituto da Biblioteca Nacional e do Livro, Lisboa 1996, engl.: Guide to the National Library. National Library and Book Institute, Lisbon 1996 (online).
 Claudia Voos: 200 Jahre Nationalbibliothek in Portugal. In: Bibliotheksdienst 30 (1996), Heft 10, S. 1641–1645 (online).

Weblinks

 Offizielle Website  (portugiesisch/englisch)

Einzelnachweise

Portugal
Bibliothek in Portugal
Bildung und Forschung in Lissabon
Kultur (Lissabon)
Bauwerk in Alvalade (Lissabon)
Bibliotheksbau
Gegründet 1796
Organisation (Lissabon)

Biblioteca Nacional de Portugal


مؤسسة سميثسونيان أو معهد سميثسونيان  هي مؤسسة تعليمية وبحثية مع مجموعة متاحف تمولها وتديرها حكومة الولايات المتحدة بالإضافة إلى دخل من الهبات والتبرعات وأرباح متاجرها ومجلتها. تأسست في 10 أغسطس 1846 عبر قانون أصدره آنذاك الكونغرس الأمريكي، تقع معظم مرافقها في واشنطن العاصمة باستثناء 19 متحفا وحديقة حيوان وثمانية مراكز بحثية تتوزع بين فرجينيا وبنما ومدينة نيويورك وأماكن أخرى. وللمؤسسة أكثر من 142 مليون قطعة في مقتنياتها.

تقع مؤسسة سميثسونيان في منتزه ناشونال مول.

وتصدر المؤسسة مجلة شهرية باسمه سميثسونيان، ولديها شرطة خاصة تحمي الزوار والموظفين والمقتنيات.

انظر أيضا
 دون هوفلر

مراجع

وصلات خارجية

 موقع مؤسسة سميثسونيان
 الصفحة التعليمية
 أراشيف المؤسسة
 مكتباتها
 معرض كتابة على الصخر والصفحة العربية

تأسيسات سنة 1846 في واشنطن العاصمة
تاريخ المتاحف
متاحف أسست في 1846
متاحف تاريخية في واشنطن العاصمة
متاحف علمية في واشنطن العاصمة
متاحف فنية ومعارض في واشنطن العاصمة
متاحف قومية أمريكية

مؤسسة سميثسونيان


Andrei Pop (n. ) este un deputat român, ales în 2016.

Educație și formare
A absolvit Colegiul Național "Mihai Viteazul" în anul 2010, cu specializarea informatică intensiv-matematică, în urma căruia a obținut diploma de bacalaureat, un certificat de competențe digitale și unul de competență lingvistică.

Și-a continuat studiile universitare în cadrul Academiei de Studii Economice din București, la Facultatea de Administrare a Afacerilor cu predare în Limbi străine (secția engleză), unde a studiat discipline principale precum, managementul global, negocierile în afaceri, resurse umane, marketing și în urma căreia a obținut o diplomă de economist în anul 2013.

În anul 2017 a participat la cursurile Institutului Diplomatic Român. Între anii 2017-2018 a urmat, în cadrul London School of Economics and Political Science, un curs postuniversitar, Relații Internaționale și Politici Economice, studiind discipline precum, evoluția globalizării, afaceri, producție și investiții în economia globală, administrarea sistemului global.

Cariera politică
Și-a început cariera politică în cadrul Partidului Social Democrat din partea căruia a candidat în alegerile parlamentare din decembrie 2016, obținând un loc de deputat. Este secretar al Comisiei pentru buget, finanțe și bănci și președinte al Grupului parlamentar de prietenie cu Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord.

Este, de altfel, și membru în Grupul parlamentar de prietenie cu Regatul Suediei, Grupul parlamentar de prietenie cu Marele Ducat de Luxemburg și în Grupul parlamentar de prietenie cu Republica Letonia. Este și membru supleant în Delegația Parlamentului României la Adunarea Parlamentară a NATO.
Deține în prezent funcția de vicepreședinte în cadrul Biroului Politic al organizației județene PSD Ialomița.

Mediul de afaceri
Andrei Pop și-a început cariera profesională în cadrul companiei SC. Orion S.R.L., specializată în fabricarea de constructii metalice și părți componente ale structurilor metalice, unde a deținut funcțiile de director marketing (2011-2013) și director comercial (2013-2016). În această perioadă a avut ca atribuții principale dezvoltarea și implementarea strategiilor de marketing ale companiei, precum și atribuții referitoare la problemele comerciale ale companiei.

Forumul economic "Invest in Ialomița"
În data de 10 mai 2018 a organizat Forumul "Invest in Ialomița" cel mai important eveniment de afaceri din județul Ialomița. Evenimentul s-a desfășurat la Hotel Evergreen din Amara, județul Ialomița, și a fost gândit în jurul a patru Mese Rotunde tematice: Agricultură, Turism, Politici Publice și Comerț-Servicii și Industrie.

Scopul acestuia a fost de a pune laolaltă diferiți actori din mediul de business, public, politic și diplomatic, pentru a genera noi oportunități de dezvoltare economică a județului Ialomița.

Au susținut prezentări, pe diverse domenii, Florin Jianu, președinte al Consiliului Națio - nal al Întreprinderilor Private Mici și Mijlo - cii din România și co-organizator; Marian Neacșu, Secretar General PSD; Excelența Sa Hans Klemm, Ambasadorul SUA; Victor Moraru, Președintele Consiliului Județean Ialomița; Radu Oprea, Ministrul pentru Mediul de Afaceri, Comerț și Antreprenoriat; Cristina Ionela Tărteață, Secretar de Stat în Ministerul Turismului, Alexandru Petresc, Director General Fondul Național de Garan - tare a Creditelor pentru Întreprinderile Mici și Mijlocii; Dragoș Anastasiu, Antreprenor (Eurolines, TUI TravelCenter); Dana Gruia Dufault, Membru Board Camera Franceză De Comerț și Industrie din România; Char - les Crocker, președintele Camerei de Comerț Româno-Britanice; Radu Burnete, expert pe politici publice Consiliul Investitorilor Străini; Güven Güngör, Asociația Oamenilor de Afaceri Turci; Alexandru Potor, Secretar de Stat din Ministerul Agriculturii și Dezvol - tării Regionale; Daniel Crunțeanu, Director Adjunct AFIR; Dan Liviu Patrichi, Consultant Agribusiness și Andrei Pop, deputat și co-or - ganizator.

Vezi și
 Legislatura 2016-2020 (Camera Deputaților)
 Parlamentul României

Legături externe
 Activitatea parlamentară
 Website personal

Politicieni români în viață
Deputați români 2016-2020
Membri ai Partidului Social Democrat

Andrei Pop


An Amorphophallus ankarana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Hett., Ittenbach ngan Josef Bogner. An Amorphophallus ankarana in nahilalakip ha genus nga Amorphophallus, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Amorphophallus

Amorphophallus ankarana


Rosie Kane (* 5. Juni 1961 in Glasgow) ist eine schottische Politikerin. Sie trat für die Scottish Socialist Alliance und die Scottish Socialist Party (SSP) bei nationalen Wahlen an.

Kane besuchte die Lourdes Secondary School in Glasgow und begann anschließend ein Studium der Sozialwissenschaften, welches sie jedoch nicht abschloss. Danach war sie in unterschiedlichen Berufen tätig, so als Wäschereiangestellte, Telefonberaterin, Jugendarbeiterin und Schwimmlehrerin. Kane war umweltpolitische Sprecherin der SSP. Mehrfach kandidierte sie für einen Sitz im Stadtrat von Glasgow, errang jedoch nie die nötige Stimmenanzahl.

Bei den Unterhauswahlen 1997 trat Kane erstmals zu nationalen Wahlen an. Sie erhielt in ihrem Wahlkreis Glasgow Rutherglen jedoch nur 251 Stimmen (0,71 %) und verpasste damit den Einzug in das Britische Unterhaus deutlich. Zu den Schottischen Parlamentswahlen 1999 kandidierte sie für die SSP im Wahlkreis Glasgow Shettleston, konnte das Direktmandat aber nicht erringen. Bei den Schottischen Parlamentswahlen 1999 errang der Labour-Politiker und Erste Minister Donald Dewar das Direktmandat des Wahlkreises Glasgow Anniesland. Am 11. Oktober 2000 verstarb er jedoch, weshalb in dem Wahlkreis am 23. November 2000 Neuwahlen stattfanden. Kane trat bei diesen Wahlen erstmals für Glasgow Anniesland an, verpasste das Direktmandat jedoch deutlich. Ein weiteres Mal kandidierte sie bei den Parlamentswahlen 2003 für Glasgow Shettleston, erhielt jedoch abermals nicht die Stimmmehrheit. Wie auch schon 1999 hatte sie jedoch hinter Tommy Sheridan den zweiten Rang auf der Regionalwahlliste der SSP für die Wahlregion Glasgow inne, was bei den Wahlen 2003 ausreichte, um als Vertreterin der Wahlregion einen Sitz im Schottischen Parlament zu erlangen. Bei den Parlamentswahlen 2007 war sie zwar auf dem ersten Rang der Regionalwahlliste gesetzt, die Partei erhielt jedoch nicht genügend Stimmen zur Entsendung eines Kandidaten, wodurch Kane ihren Parlamentssitz verlor.

Einzelnachweise

Abgeordneter im Schottischen Parlament
Mitglied der Scottish Socialist Party
Geboren 1961
Schotte
Frau
Brite
Politiker (20. Jahrhundert)
Politiker (21. Jahrhundert)
Politiker (Glasgow)

Rosie Kane


Kalaç, Gerede - Bolu ili Gerede ilçesine bağlı köy
 Kalaç, Çermik - Diyarbakır ili Çermik ilçesine bağlı mahalle
 Kalaç, Tuzluca - Iğdır ili Tuzluca ilçesine bağlı köy

Kalaç


TIDS RUM. Tre essays. er en film instrueret af Lars Henningsen.

Handling
Lokalisering: Et tomt rum. Et hjørne, overgang til loft, overgang til gulv osv. vises i en stille bevægelse, som ændrer retning i tidsintervaller. Hver retningsskift er lydiggjort med et metronom-slag. Tilsynekomst: I videoen ses uskarpe detaljer fra et..

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1999

Eksperimentalfilm fra Danmark

TIDS RUM. Tre essays.


De veghe în lanul de porumb 3: Recolta (titlu original: Children of the Corn III: Urban Harvest) este un film american de groază din 1995 regizat de James D. R. Hickox după un scenariu de Dode B. Levenso. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Daniel Cerny, Jim Metzler, Nancy Grahn și Mari Morrow. Este al treilea film din seria Children of the Corn. Este produs de Park Avenue Productions și distribuit de Dimension Films și Miramax Films.

Prezentare

Fermierul Earl Hutch moare în circumstanțe oribile, iar cei doi fii ai săi, Joshua și Eli, sunt plasați într-o familie adoptivă din Chicago. Cei doi copii descoperă o lume cu totul nouă, o lume a bandelor, etichetelor și a muzicii rap. Treptat, Joshua se adaptează la această nouă viață, în timp ce Eli o refuză complet. Înzestrat cu puteri ciudate, el reușește să adune și alți copii la modul său teribil de gândire, fără să ezite să omoare pe toți cei care i se opun...

Distribuție

Producție
Filmările au început în decembrie 1993 în Los Angeles, California.

Primire

Note

Legături externe

Vezi și
Children of the Corn (serie de filme).

Filme din 1995
Filme americane
Filme în limba engleză
Filme regizate de James D. R. Hickox
Filme de groază din anii 1990
Filme Dimension Films
Filme Miramax FilmsFilme direct pe video
Filme slasherSequeluri
Lucrări inspirate de Stephen King

De veghe în lanul de porumb 3: Recolta


Dario de Facendis, né en 1955 en Italie, est un poète et professeur québécois.

Biographie
Né en 1995 en Italie, Dario de Facendis est établi au Québec depuis trente ans.

Dario de Facendis est professeur au département de sociologique de l'Université du Québec à Montréal. Il détient une thèse de doctorat portant sur La citoyenneté chez les Grecs. Il enseigne également la philosophie au Collège Édouard-Montpetit.

En 1982, il organise un colloque sur Pasolini avec André Beaudet.

En plus de signer des textes dans plusieurs revues de poésie, il publie plusieurs titres aux Éditions du Noroît, soit Christ au calvaire (2010), M. - de la terreur (2012), La nuit et les enfants de la nuit (2014) ainsi que Fragments post-socratiques (2018).

Œuvres

Poésie
Christ au calvaire, avec trois photographies de Lynda Gauthier, Montréal, Éditions du Noroît, 2010, 43 p.
M. - de la terreur, avec des photographies de Lynda Gauthier, Montréal, Éditions du Noroît, 2012, 51 p.
La nuit et les enfants de la nuit, avec des photographies de Lynda Gauthier, Montréal, Éditions du Noroît, 2014, 83 p.
Fragments post-socratiques, avec des photographies de Lynda Gauthier, Montréal, Éditions du Noroît, 2018, 106 p.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
Éditions du Noroît
Pier Paolo Pasolini
Université du Québec à Montréal
Collège Édouard-Montpetit

Liens externes

Écrivain québécois
Poète québécois
Professeur québécois
Écrivain suivi par le projet Arts littéraires québécois

Dario de Facendis


O anarcopacifismo, também conhecido como pacifismo anarquista e anarquismo pacifista, é uma escola de pensamento anarquista que defende o uso de formas pacíficas e não violentas de resistência na luta pela mudança social. O anarcopacifismo rejeita o princípio da violência que é visto como uma forma de poder e, portanto, contraditório aos principais ideais anarquistas, como a rejeição da hierarquia e dominação. Muitos anarcopacifistas também são anarquistas cristãos, que rejeitam a guerra e o uso da violência.

Os anarcopacifistas não rejeitam o uso da ação revolucionária não violenta contra capitalismo e o estado com o propósito de estabelecer uma sociedade voluntária pacífica. As principais influências iniciais foram as filosofias de Henry David Thoreau e Leo Tolstoy, enquanto mais tarde as ideias de Mahatma Gandhi ganharam importância. Os movimentos anarcopacifistas surgiram principalmente na Holanda, Rússia, Reino Unido e Estados Unidos antes e durante a Segunda Guerra Mundial.

História

Henry David Thoreau (1817-1862) foi uma importante influência inicial no pensamento anarquista individualista nos Estados Unidos e na Europa. O ensaio de Thoreau " Desobediência Civil " ( Resistência ao Governo Civil ) foi apontado como uma influência por Leo Tolstoy, Martin Buber, Mahatma Gandhi e Martin Luther King Jr. devido à sua defesa da resistência não violenta. De acordo com a Peace Pledge Union of Britain, foi também o principal precedente para o anarcopacifismo. O próprio Thoreau não subscreveu o pacifismo e não rejeitou o uso da revolta armada. Ele demonstrou isso com seu apoio incondicional a John Brown e outros abolicionistas violentos, escrevendo sobre Brown que "A questão não é sobre a arma, mas o espírito com que você a usa."

Na década de 1840, o abolicionista americano e defensor da não-resistência Henry Clarke Wright e seu seguidor inglês Joseph Barker rejeitaram a ideia de governos e defenderam uma forma de anarquismo individualista pacifista.  Em algum momento o anarcopacifismo teve como principal proponente anarquismo cristão. O movimento tolstoiano na Rússia foi o primeiro movimento anarcopacifista em larga escala.

A violência sempre foi controversa no anarquismo. Enquanto muitos anarquistas abraçaram a propaganda violenta da ação durante o século XIX, os anarcopacifistas se opuseram diretamente à violência como um meio de mudança. Tolstoi argumentou que o anarquismo deve ser não violento, pois é, por definição, oposição à coerção e à força, e uma vez que o estado é inerentemente violento, o pacifismo significativo também deve ser anarquista. Ferdinand Domela Nieuwenhuis também foi fundamental para estabelecer a tendência pacifista dentro do movimento anarquista. Na França, o antimilitarismo apareceu fortemente nos círculos anarquistas individualistas, como Émile Armand co-fundou a "Ligue Antimilitariste" em dezembro de 1902 com os colegas anarquistas Georges Yvetot, Henri Beylie, Paraf-Javal, Albert Libertad e Émile Janvion. A Ligue antimilitariste se tornaria a seção francesa da Association internationale antimilitariste (AIA), fundada em Amsterdã em 1904.

A filosofia de Tolstoi foi citada como uma grande inspiração por Mohandas Gandhi, um líder da independência indiana e pacifista que se identificou como anarquista. "As ideias de Gandhi foram popularizadas no Ocidente em livros como The Power of Nonviolence (1935), de Richard Gregg, e The Conquest of Violence (1937), de Bart de Ligt. O último é particularmente importante para os anarquistas, pois, como ele mesmo, de Ligt se dirigiu especificamente àqueles que desejam a revolução. "Quanto mais violência, menos revolução", declarou. Ele também ligou os princípios da não-violência de Gandhi com a ação direta não-violenta pragmática dos sindicalistas. (A Greve Geral é uma expressão de total não cooperação dos trabalhadores, embora deva ser acrescentado que a maioria dos sindicalistas acreditava que a revolução deveria ser defendida por trabalhadores armados. )" A Conquista da Violência alude a A Conquista do Pão de Kropotkin.

Como movimento global, o pacifismo anarquista surgiu pouco antes da Segunda Guerra Mundial na Holanda, Reino Unido e Estados Unidos e teve forte presença nas campanhas subsequentes pelo desarmamento nuclear. O escritor americano Dwight Macdonald endossou visões anarcopacifistas na década de 1940 e usou sua política de jornal para promover essas ideias. Para Andrew Cornell "Muitos jovens anarquistas deste período partiram das gerações anteriores tanto por abraçar o pacifismo quanto por dedicar mais energia à promoção da cultura de vanguarda, preparando o terreno para a Geração Beat no processo. Os editores da revista anarquista Retort, por exemplo, produziram um volume de escritos de resistências à Segunda Guerra Mundial presos em Danbury, Connecticut, enquanto publicavam regularmente poesia e prosa de escritores como Kenneth Rexroth e Norman Mailer. Dos anos 1940 aos anos 1960, então, o movimento pacifista radical nos Estados Unidos abrigou tanto social-democratas quanto anarquistas, numa época em que o próprio movimento anarquista parecia estar em suas últimas pernas." Um importante anarcopacifista era Alex Comfort, que se considerava um antimilitarista agressivo" e acreditava que o repousava "somente na teoria histórica do anarquismo". Ele era um membro ativo da CND.

Entre os trabalhos sobre anarquismo de Comfort estão Peace and Disobedience (1946), um dos muitos panfletos que ele escreveu para Peace News and the Peace Pledge Union, e Authority and Delinquency in the Modern State (1950). Ele trocou correspondência pública com George Orwell defendendo o pacifismo na carta/poema aberta "Carta a um visitante americano" sob o pseudônimo de "Obadiah Hornbrooke".

Nas décadas de 1950 e 1960, o anarcopacifismo "começou a gelificar, anarquistas obstinados adicionando à mistura sua crítica ao estado, e pacifistas de mentalidade branda sua crítica à violência". No contexto do surgimento da Nova Esquerda e do Movimento dos Direitos Civis, "vários temas, teorias, ações, todas distintamente libertárias, começaram a ganhar destaque e ganharam expressão intelectual do anarcopacifista americano Paul Goodman ".

Outras figuras históricas anarcopacifistas notáveis incluem Ammon Hennacy, Dorothy Day e Jean-Paul Sartre, embora este último apenas por um breve período entre 1939 e 1940. Dorothy Day, (8 de novembro de 1897 - 29 de novembro de 1980) foi uma jornalista americana, ativista social e católica devota convertida; ela defendeu a teoria econômica católica do distributismo. Ela também foi considerada uma anarquista, e não hesitou em usar o termo. Na década de 1930, Day trabalhou em estreita colaboração com o colega ativista Peter Maurin para estabelecer o Movimento dos Trabalhadores Católicos, um movimento não violento e pacifista que continua a combinar ajuda direta aos pobres e sem-teto com ação direta não violenta em seu nome. A causa da canonização de Day está aberta na Igreja Católica. Amon Hennacy (24 de julho de 1893 – 14 de janeiro de 1970) foi um pacifista americano, anarquista cristão, vegetariano, ativista social, membro do Movimento dos Trabalhadores Católicos e um Wobbly. Ele estabeleceu a " Joe Hill House of Hospitality " em Salt Lake City, Utah e praticou a resistência fiscal. Charles-Auguste Bontemps foi um autor prolífico principalmente na imprensa anarquista, livre-pensadora, pacifista e naturista da época. Sua visão sobre o anarquismo foi baseada em seu conceito de "Individualismo Social", sobre o qual ele escreveu extensivamente. Ele defendia uma perspectiva anarquista que consistia em "um coletivismo das coisas e um individualismo das pessoas". Gérard de Lacaze-Duthiers foi um escritor, crítico de arte, pacifista e anarquista francês. Lacaze-Duthiers, um crítico de arte da revista Simbolista La Plume, foi influenciado por Oscar Wilde, Nietzsche e Max Stirner. Seu L'Ideal Humain de l'Art (1906) ajudou a fundar o movimento 'Artistocracia' - um movimento que defende a vida a serviço da arte. Seu ideal era um esteticismo antielitista: "Todos os homens deveriam ser artistas". Jean-René Saulière (também René Saulière) ( Bordeaux, 6 de setembro de 1911 - 2 de janeiro de 1999) foi um anarcopacifista francês, anarquista individualista e escritor e militante de pensamento livre que usava o pseudônimo de André Arru. No final dos anos 1950, ele estabelece dentro da Fédération des Libres Penseurs des Bouches du Rhône, o Grupo Francisco Ferrer e em 1959 ele se junta à Union des Pacifistes de France (União dos Pacifistas da França). De 1968 a 1982, Arru ao lado dos membros do Grupo Francisco Ferrer publica La Libre Pensée des Bouches du Rhône.

" Movimento para uma Nova Sociedade (MNS), uma rede nacional de coletivos pacifistas radicais feministas que existiu de 1971 a 1988", às vezes é identificado como anarquista, Para Andrew Cornell, "o MNS popularizou a tomada de decisões consensuais, introduziu o método de organização do conselho porta-voz para ativistas nos Estados Unidos e foi um dos principais defensores de uma variedade de práticas - vida comunitária, desaprender comportamento opressivo, criar negócios de propriedade cooperativa - que agora são frequentemente incluídos sob a rubrica de " política prefigurativa."  O líder do MNS, George Lakey, afirmou que "os anarquistas me reivindicam, mas sempre fico um pouco surpreso quando o fazem porque gosto da social-democracia como ela foi desenvolvida em Noruega." Lakey apoiou a política eleitoral, incluindo a reeleição de Barack Obama como presidente dos Estados Unidos.

Crítica
Peter Gelderloos critica a ideia de que a não-violência é a única forma de lutar por um mundo melhor. De acordo com Gelderloos, o pacifismo como ideologia serve aos interesses do estado e está irremediavelmente preso psicologicamente ao esquema de controle do patriarcado e da supremacia branca. O influente coletivo editorial CrimethInc. observa que "violência" e "não-violência" são termos politizados que são usados de forma inconsistente no discurso, dependendo se um escritor procura ou não legitimar o ator em questão. Eles argumentam que " não é estratégico [para os anarquistas] se concentrar em deslegitimar os esforços uns dos outros, em vez de coordenar para agir juntos onde nos sobrepõemos". Por esse motivo, tanto a CrimethInc. e Gelderloos defendem a diversidade de táticas.

Albert Meltzer criticou o pacifismo extremo como autoritário, acreditando que "O culto da não-violência extrema sempre implica uma elite". No entanto, ele acreditava que um pacifismo menos extremo era compatível com o anarquismo.

Veja também

 Anarquismo e violência
 movimentos anti-guerra
 socialismo libertário

Bibliografia

 Ostergaard, Geoffrey (1991) Resistindo ao Estado-nação: a tradição pacifista e anarquista
 Tolstói, Leão. O Reino de Deus Está Dentro de Você.

Ligações externas

 Anarchists and War Tax Resistance and Death and Taxes – filme de 30 minutos sobre os que resistem aos impostos de guerra e suas motivações pelo NWTRCC

Pacifismo
Anticapitalismo
pacifismo
!Páginas que usam sidebar com o parâmetro filha

Anarcopacifismo


Jasenová este o comună slovacă, aflată în districtul Dolný Kubín din regiunea Žilina. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 420 de locuitori. Se învecinează cu comuna .

Istoric
Localitatea Jasenová este atestată documentar din 1320.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Jasenová


An Alexgeorgea nitens in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Christian Gottfried Daniel Nees von Esenbeck, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Lawrence Alexander Sidney Johnson och Barbara Gillian Briggs. An Alexgeorgea nitens in nahilalakip ha genus nga Alexgeorgea, ngan familia nga Restionaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Alexgeorgea

Alexgeorgea nitens


Eagle-Eye Lanoo Cherry (born 7 May 1968) is a Swedish singer and stage performer. His 1997 single "Save Tonight" achieved commercial success in Ireland, the United States and the United Kingdom, and was voted song of the year in New Zealand. Cherry is the son of American jazz artist Don Cherry and Swedish artist and designer Moki Cherry.

He pursued acting during high school, though Cherry's acting career was eventually set aside as his musical career took precedence in his life with his debut album Desireless (1997). He has released several other albums since his debut, and has co-written for other artists and films, and has guest-starred on reality television. Cherry's music is of the acoustic, rock, post-grunge and alternative rock genres.

He is fluent in both English and Swedish.

Early life
Cherry was born on 7 May 1968, in Stockholm, Sweden, the son of American jazz artist Don Cherry and Swedish painter/textile artist Monika Cherry (née Karlsson). Of Choctaw descent through his paternal grandmother and African-American through his grandfather, Cherry is the fourth of five siblings. He is the half-brother of singer Neneh Cherry (his mother's daughter with Ahmadu Jah). Other half-siblings are violinist Jan Cherry, Christian Cherry, and jazz musician David Ornette Cherry. At the age of 12, Cherry was sent to school in New York City. He remained there to work as an actor and a drummer in various bands. At 16, he enrolled in the High School of Performing Arts in New York in the same class as Jennifer Aniston and Chaz Bono.

Career
In 1988, Cherry was credited as "Teenager" in the film Arthur 2: On the Rocks. In 1989, he was credited as "Vet #1" in Born on the Fourth of July. In 1993, he starred on the short-lived NBC action/adventure television show South Beach.

Cherry's father died in 1995. He returned to Stockholm to focus on his music rather than an acting career. He began writing and recording his debut album, Desireless, in his bedroom studio on an acoustic guitar. According to manager Tommy Manzi, Cherry's perfectionism made him keep the recordings under wraps until the album was virtually complete. The album became a commercial success throughout the world. Desireless sold four million copies worldwide and was certified platinum in the United States.

Cherry co-wrote and sang on "Wishing It Was" on Santana's 1999 album Supernatural, as well as in films such as Wim Wenders' The Soul of a Man, Y tu mamá también, The Love of the Game, GO, Best Laid Plans, Holes, Billy Elliot and Over Her Dead Body. Some of his best-known songs include "Save Tonight", "Falling in Love Again", "Are You Still Having Fun?", "Long Way Around", "Feels So Right", "Skull Tattoo" and "Don't Give Up".

On 27 November 2012, he appeared as musical guest on The Voice of Romania. His fifth album, Streets of You, was released on 26 October 2018.

Discography

Studio albums

Live albums

Singles

Featured singles

Filmography

Film

Television

References

External links
Official website
Official website archived at the Wayback Machine (last updated January 2014)

1968 births
Living people
English-language singers from Sweden
MTV Europe Music Award winners
People of Choctaw descent
Singers from Stockholm
Swedish male singers
Swedish people of African-American descent

Eagle-Eye Cherry


Hobart International er en professionel tennisturnering for kvinder, som hvert år i januar afvikles i Hobart, Tasmanien, Australien. Turneringen er siden 1994 blevet afviklet på hardcourt-baner i Domain Tennis Centre, hvor den største arena har en kapacitet på 2.500 tilskuere. Siden 2009 har hardcourt-banerne været af typen Plexicushion.

Hobart International er (pr. 2018) kategoriseret som en turnering i kategorien WTA International på kvindernes WTA Tour, og den afvikles pt. i ugen inden Australian Open og er derfor en vigtig forberedelsesturnering for mange spillere op til årets første grand slam-turnering.

Elise Mertens er den eneste spiller, der har formået at vinde damesingletitlen to gange, idet hun triumferede to år i træk i 2017 og 2018.

Historie

Turneringen blev første gang afholdt i 1994 under navnet Tasmanian Internationa Women's Open og er lige siden blevet afviklet i Domain Tennis Centre. Underlaget til at begynde med hardcourt-baner af typen Rebound Ace, men da Australian Open i 2008 skiftede til Plexicushion, fulgte Hobart International trop i 2009 og skiftede til samme belægning.

Navne

Turneringen har gennem tiden har flere forskellige navne, og undertiden har den også haft tilknyttet en navnesponsor.
 Tasmanian International Women's Open (1994-96)
 Schweppes Tasmanian International Women's Open (1995-96)
 Tasmanian International (1997-2002)
 ANZ Tasmanian International (1997-2002)
 Moorilla International (2003-06)
 Hobart International (siden 2007)
 Moorilla Hobart International (2007-13)

Vindere og finalister

Damesingle

I de første 24 udgaver af turneringen blev singletitlen vunder af 24 forskellige spillere, inden Elise Mertens i 2018 blev den første spiller til at vinde damesingletitlen for anden gang.

Damedouble

Kilder / eksterne henvisninger
 Hobart International
 Domain Tennis Centre

Referencer

Etableret i 1994
WTA Tour

Hobart International


The  Malabar whistling thrush (Myophonus horsfieldii) is a whistling thrush in the family Muscicapidae. The bird has been called whistling schoolboy for the whistling calls that they make at dawn that have a very human quality. The species is a resident in the Western Ghats and associated hills of peninsular India including central India and parts of the Eastern Ghats.

Taxonomy and systematics
This is a monotypic taxon previously considered conspecific with Taiwan whistling thrush.

Description and biology
It is a large thrush measuring about 25-30 cm and weighs about 101-130 g. The male has a blackish upper body with shiny metallic patches of blue on the forehead and shoulders, and glossy royal-blue scaling on back, scapulars and mid-breast to belly.  The bill and legs are black. The female is very similar, but with weaker scaling below. Juveniles are black, with glossy blue shoulder patch and wing edgings. The blue becomes visible only in oblique lighting and is due to ultraviolet reflectance, a shared attribute with other whistling thrushes.

Distribution and habitat

Malabar whistling thrushes are usually found in dark undergrowth in dense riverine forest. They typically forage in the margins, beds and adjacent ground of rocky hill streams and rivers in forest, secondary growth and plantations from foothills up to 2200 m above sea level but reach the plains in the rainy season. The species is found all along the Western Ghats south of the Surat Dangs. They are also found along the Satpura range to Chhattisgarh, northwestern Orissa (Surguja and Simlipal National Park), and locally in the Eastern Ghats. Populations are not migratory but are known to disperse widely in winter. An individual that was ringed in Mahabaleshwar in the summer of 1972 was recovered in the winter of 1976 in Sampaje, Coorg. Although historically recorded twice from Mount Abu, more recent surveys have not recorded the bird or suitable habitat in that location.

Behaviour and ecology
They are usually seen singly or in pairs. Wherever there is suitable habitat, they are often found close to human habitation. The male sings its varied and melodious whistling song from trees during summer. They may sing for a long time around dawn but at other times of the day they often utter sharp single or two note high-pitched whistles. They were once popular as cage birds, with the ability to learn entire tunes. They bathe frequently in water usually in the mornings and evenings but also at midday during hot weather.

Food and feeding
The species is omnivorous, feeding primarily on insects, snails, worms, crabs and small frogs, as well as drupes, and wind-fallen figs and berries. Occasionally they have been recorded eating small snakes and rare records of eating longer snakes such as the Rat snake have been reported.

Breeding

The birds breed from March to December and begin with the arrival of the monsoons. Courtship involves chasing flights and calling. They usually nest in a cavity on a stream bank but will sometimes make use of nearby buildings. In a study of nest-site selection in the Silent Valley area, a total of 21 nests were found mostly on rocks along the edge of streams and one each in a tree hole and inside an abandoned building. The nest is a cup made of moss, bamboo roots and grass, with a broad base and tapering towards the top. The base of the nest appeared to be cemented to the rock with mud. Mean nest height was 14.8 cm and depth 7.4 cm. The mean outer width and inner width were 21.5 cm and 13.1 cm respectively. Mean height from the ground was 125.8 cm. Most nest sites were about 6 m from water with 60% rock cover. The nests were mostly fully concealed and nesting success was directly related to it. The birds show high site fidelity; occupying and nesting near their previous season's nests. The clutch consists of 2 to 4 eggs. The eggs are pale salmon pink with speckling. The eggs are incubated for about 16 or 17 days by both the male and female.

References

Other sources
 Harish, B T (1977) The Malabar Whistling Thrush. Newsletter for Birdwatchers ., India. 17(11):8.
 Thakker, P S (1980) Malabar Whistling Thrush and Chestnutheaded Bee-eater. Newsletter for Birdwatchers ., India. 20(11), 3–4.
 Navarro, A (1976) The Whistling Thrush – the harbinger of the monsoon. Newsletter for Birdwatchers . 16(11):5–7

Malabar whistling thrush
Birds of India
Birds of South India
Malabar whistling thrush

Malabar whistling thrush


Kum kırlangıcı (Riparia riparia), kırlangıçgiller (Hirundinidae) familyasından bir kırlangıç türüdür.

Avrupa ve Amerika'da yaşayan 12 cm uzunluğundaki kum kırlangıcı, ev kırlangıcına benzerse de üst bölümleri siyah değil, çok koyu boz kahverengidir. Açık arazide, özellikle su yakınlarında bulunur. Yerleşim birimlerinde görülmeyen bu tür, koloni halinde kumlu toprakta kovuklar açıp suvatlarda yuva yapar. Yazın Türkiye'nin her bölgesinde görülür.

Dış bağlantılar

 paper Heneberg, P.: Soil particle composition affects the physical characteristics of Sand Martin Riparia riparia holes. Ibis 145(3)/2003:392-399.
 paper Heneberg, P.: Size of sand grains as a significant factor affecting the nesting of bank swallows (Riparia riparia).Soil particle composition affects the physical characteristics of Sand Martin Riparia riparia holes. Biologia 56(2)/2001:205-210.
 paper Petr Heneberg, Jiří Šírek, Vlasta Škorpíková, Karel Šimeček, Jiří Šafránek, Daniel Mazánek, Zdeněk Hubálek, Eva Jeřábková: Overview of sand martin (Riparia riparia) localities in the Czech Republic. Linzer biologische Beiträge 38(2)/2006:1413-1447.

Asgari endişe altındaki hayvanlar
Riparia
Holarktik biyocoğrafik bölgesi kuşları
Türkiye'deki kuşlar
Afrika kuşları
1758'de tanımlanan kuşlar
Carl Linnaeus tarafından adlandırılmış taksonlar

Kum kırlangıcı


Gåsen på måsen () er en amerikansk-kinesisk computeranimeret komediefilm  instrueret af Chris Jenkins og udgivet i 2018. Den engelske version af filmen er dubbet af Jim Gaffigan, Zendaya og Carl Reiner. Filmen havde premiere i Kina den 9. marts 2018 og udkom på Netflix den 20. juli 2018.

Stemmer

Øvrige danske stemmer
 Caspar Phillipson	·
 Clara Phillipson	·
 Esben Dalgaard Andersen	·
 Frederik Keller·
 Frida Marie Reynberg·
 Isabella Kjær-Westermann	·
 Jesper Hagelskær Paasch	·
 Julie Bjerre·
 Katrine Falkenberg	·
 Line Krogholm·
 Lucas Lomholt Eriksen
 Mikkel Christiansen	·
 Rose-Maria Kjær-Westermann	·
 Sigurd Philip Dalgas

Kilder

Eksterne henvisninger

 Cannes: Open Road Nabs U.S. Rights to Animated 'Duck Duck Goose
 Zendaya's 'Duck Duck Goose' Acquired by Open Road Films

Amerikanske film fra 2018
Film fra Netflix
Computeranimationsfilm
Engelsksprogede film
Børnefilm fra USA
Film fra Kina
Animationsfilm fra USA
Animationsfilm fra Kina

Gåsen på måsen


Hajdučka Republika Mijata Tomića samoproglašena je mikronacija u Bosni i Hercegovini.

Republika nema separatističkih niti hegemonističkih ambicija.

Zemljopisni položaj
Nalazi se između planina Vrana i Čvrsnice, usred parka prirode Blidinje u Zapadnoj Hercegovini.

Obuhvaća trokut od najvišeg vrha planine Vran preko kapelice sv. Ante sve do raskrižja Risovac – Kedžara.

Osnovni podatci
Osnovana je na dan Dive Grabovčeve 29. lipnja 2002. godine. Ime je dobila prema hercegovačkom hajduku Mijatu Tomiću, koji se skrivao u obližnjim pećinama.

Sjedište se nalazi u motelu Hajdučke vrleti čija je vlasnica jedina vladarica ove mikrodržave.

Povijest
Osobama koje su osnovale ovu republiku to nije bila prvobitna ambicija.

Nakon okončanja Rata u Bosni i Hercegovini, mjesno se gospodarstvo (pogotovo zimski turizam) počelo polako oporavljati. Problemi su se pojavili kad je vlasnik motela želio riješiti problem spajanja na elektroopskrbnu mrežu. Budući da se ovo područje nalazi na dijelu zemljišta oko kojeg se spore tri općine i koje se godinama nisu nikako usuglasile o granicama i nadležnostima (Posušje, Tomislavgrad i Jablanica), a kad god bi vlasnik motela pitao ikoju od općina da riješe taj problem, bivao je odbijen s obrazloženjem nadležnosti neke od drugih dviju općina.

Zahvaljujući ovom šaljivo-prosvjednom projektu, motel je postao jednim od najpopularnijih turističkih lokacija u Zapadnoj Hercegovini.

Zanimljivosti

 Projekt je privukao pozornost hrvatskih, bošnjačkih i srpskih medija (Slobodna Dalmacija, Nezavisne, Gracija, Svet, Dnevni avaz i drugi), a poslije i turske novinske agencije.
 Godine 2009. u prometnoj je nesreći poginuo Vinko Vukoja Lastvić, vladar ove republike. Nova harambašica je postala njegova kći Marija Vukoja Lastvić, koja od tada uspješno vodi republiku.
 Od 2010. godine održava se memorijalni Off Road Rally Vinko Vukoja Lastvić u čast prvog harambaše republike.

Vidi još

 Kubura (valuta)

Izvori

Vanjske poveznice
 Prilog Al Jazeera Balkans (Youtube)
 Dnevni avaz: Država bez kriminala, vojske i policije

Mikronacije
Bosna i Hercegovina
Blidinje

Hajdučka Republika Mijata Tomića


Eyebrow est un village situé dans la province de la Saskatchewan, dans le centre-sud.

Histoire

Économie

Géographie

Démographie

Notes et références

Village en Saskatchewan

Eyebrow


AN21 (pronunciado Antoine) cuyo nombre de nacimiento es Antoine Gabriel Michel Haydamous Josefsson, es un rapero, DJ y productor sueco de música house. Es hermano menor del productor y miembro de Swedish House Mafia, Steve Angello. En la encuesta realizada en 2011 por la revista Dj Mag, ocupó el puesto #85. En 2012, mejoró su performance ubicándose en la posición # 61.

Biografía
Reconoció en una entrevista que cuando era joven, le disgustaba el estilo de música que componía su hermano Steve. Hasta que fue creciendo y se fue instalando en la cultura dance y logró tener su espacio en los reconocidos clubs.

Fue nominado como "DJ Revelación' en el IDMAs (International Dance Music Awards). En 2010, lo vio como DJ en los mejores festivales del mundo, como Pacha Ibiza, Ministry of Sound en Londres, Avalon en Los Ángeles, Zouk en Singapur, Global Gathering y Mysteryland.

En el año 2011, saco un compilado editado, por DJmag en su edición 497, titulado "People Of The Night". Recopila producciones de Steve Angello, Dirty South, Swanky Tunes entre otros.

El 3 de septiembre, lanzó en colaboración con Max Vangeli su tan anunciado álbum "People Of The Night" por el sello Size Records, propiedad de su hermano Steve Angello. El álbum contiene 15 pistas e incluye colaboraciones de varios artistas y productores como es el caso de Steve Angello, Michael Woods, Congorock, Kim Fai y el alemán Moguai. Entre los vocalistas se encuentran, el británico Example, y la reconocida vocalista de house Julie McKnight, entre otros.

Discografía

Álbumes de estudio
 2012: "People Of The Night" (con Max Vangeli) [Size Records]

Sencillos
 2009: "Flonko" (con Steve Angello)
 2009: "Valodja" (con Steve Angello)

 2010: "Gama" (Feat. Max Vangeli) [Size Records]
 2010: "Swedish Beauty" (Feat. Max Vangeli) [Size Records]
 2010: "Swing 'n' Swoosh" (con Steve Angello)

 2011: "Whisper" (feat. Max Vangeli & Example)
 2011: This Far (feat. Max Vangeli & Rudy)

 2012: AN21 & Max Vangeli vs. Steve Angello – "H8RS" [Size Records]
 2012: "People Of The Night" (AN21, Max Vangeli & Tiësto feat. Lover Lover) [Size Records]
 2012: "Bombs Over Capitals" (AN21 & Max Vangeli feat. Julie McKnight) [Size Records]

 2014: "Rebel" (AN21, Dimitri Vangelis & Wyman) [Size Records]
 2014: "GODS" (S-A vs. AN21 & Sebjak)  [Size Records]
 2014: "Tonight" (feat. Max Vangeli) [Size Records]

 2015: "Everything" (feat. Sebjak) [Size Records]

Remixes
2009:
 Basement Jaxx – "Raindrops" (AN21 & Philip Jensen Remix)
 Tommy Sparks – "Miracle" (AN21 & Philip Jensen Remix)
 Juan Kidd & Mr. Pedros – "Bang the Drum" (AN21 & Sebjak Remix)
 Steve Angello – "Monday" (AN21 & Max Vangeli Remix)

2010:
 Ellie Goulding – "Starry Eyed" (AN21 & Max Vangeli Remix)
 La Roux - "Quicksand" (AN21 & Philip Jensen Remix)
 Jus Jack – "That Sound "(Max Vangeli & AN21 Extended Club Mix)
 The Prodigy – "Smack My Bitch Up" (AN21 Remix)
 Eddie Thoneick & Erick Morillo Feat. Shena – "Nothing Better" (AN21 & Max Vangeli Remix)
 Switchfoot – "Always" (Max Vangeli & AN21 Remix)
 Gorillaz – "On Melancholy Hill" (AN21 & Max Vangeli Remix)
 Pendulum – "The Island" (Steve Angello, AN21 & Max Vangeli Remix)

2011:
 Swedish House Mafia – "Save the World" (AN21 & Max Vangeli Remix)

2013:
 AN21 & Max Vangeli feat. Bnann – "Glow" (AN21 & Max Vangeli & Promise Land Remix)

2014:
 Steve Angello & Dougy from The Temper Trap – Wasted Love (AN21 & Sebjak remix)

2015

Susanne Sundfør – "Kamikaze" (Steve Angello & AN21 Remix)

2018

 Pendulum - The Island pt. 1 (Dawn) (AN21 Remix)

Referencias

Enlaces externos
 Página oficial de AN21

 AN21 en TheDJList

Disc jockeys de música electrónica
Disc jockeys de Suecia
Nacidos en Estocolmo

AN21


Tangalle (en tamil: தங்கல்ல ) es una ciudad de Sri Lanka en el distrito de Hambantota, provincia del Sur.

Geografía
Se encuentra a una altitud de 26  a 191 km de la capital nacional, Colombo, en la zona horaria UTC +5:30.

Demografía
Según estimación 2011 contaba con una población de 10 508 habitantes.

Referencias

Enlaces externos
 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth.

Localidades de Sri Lanka

Tangalle


فُنِتسة أو (نقحرة: فونيتسا) أو بندسة (باليونانية: Βόνιτσα) هي مدينة في إتُلية أكَرنَنيَة في مقاطعة وسط اليونان في اليونان.

يبلغ عدد سكانها حوالي 3609 نسمة.

توأمة
لفونيتسا اتفاقيات توأمة مع كل من:

 فيدجانو

مراجع

بلدات ومدن مرفئية متوسطية في اليونان
مدن اليونان
أماكن مأهولة في إيتوليا-أكارنانيا

فونيتسا