Der Gerichtsbezirk Wolfsberg ist einer von elf Gerichtsbezirken in Kärnten und ist deckungsgleich mit dem politischen Bezirk Wolfsberg. Der übergeordnete Gerichtshof ist das Landesgericht Klagenfurt.

Gemeinden

Städte
 Bad St. Leonhard im Lavanttal ( Ew.)
 Sankt Andrä ()
 Wolfsberg ()

Marktgemeinden
 Frantschach-Sankt Gertraud ()
 Lavamünd ()
 Reichenfels ()
 Sankt Paul im Lavanttal ()

Gemeinden
 Preitenegg ()
 Sankt Georgen im Lavanttal ()

Geschichte
1977 wurde der Gerichtsbezirk Sankt Paul im Lavanttal (Gemeinden St. Paul im Lavanttal und Lavamünd) aufgelöst und die Gemeinden wurden dem Gerichtsbezirk Wolfsberg zugewiesen.

1978 wurde der Gerichtsbezirk Bad St. Leonhard im Lavanttal (Gemeinden Bad St. Leonhard im Lavanttal, Preitenegg und Reichenfels) aufgelöst und die Gemeinden wurden ebenfalls dem Gerichtsbezirk Wolfsberg zugewiesen.

Siehe auch
 Gerichtsorganisation in Österreich
 Liste österreichischer Gerichte

Quellen
 Gerichtsdatenbank des Bundesministeriums für Justiz
 : Verordnung Gerichtsbezirke in Kärnten 1972
 : Verordnung Auflösung von Bezirksgerichten 1977

Wolfsberg (Kärnten)
Wolfsberg
Bezirk Wolfsberg

Gerichtsbezirk Wolfsberg


Vegetarianismul în India ar afecta aproximativ 30% din populație ceea ce reprezintă aproximativ 390 milioane de vegetarieni (numărul locuitorilor conform Băncii Mondiale este estimat la aproximativ 1,3 miliarde de persoane.Ceea ce face din India țara cu cel mai ridicat procent de vegetarieni din lume. Potrivit UNAA, este, de asemenea, țara în care populația are cea mai mică rată a consumului de carne din lume cu 3,2 kg pe persoană în 2007.

Restaurantele din India
Restaurantele din India, în general, afișează dacă oferă meniuri vegetariene. Guvernul a dezvoltat un sistem de marcare al produselor comestibile făcute numai din ingrediente vegetariene, cu un punct verde într-un pătrat verde sau o etichetă constituită dintr-un punct maro într-un pătrat maro, care semnifică faptul că anumite ingrediente de origine animală (pe lângă lapte sau derivatele sale directe) au fost utilizate
.

Vegetarianismul și religia
Potrivit USDA, motivele pentru vegetarianism sunt în principal culturale (conceptul de non-violență ("ahimsa" în sanscrită)) și mai ales din cauza religiilor din India (20-30% dintre vegetarienii stricți). Restul de 70-80% ar fi limitate de venit, nu de religie.

Critici asupra vegetarianismului în India
Vegetarianismul este controversat în India. De exemplu, Ritwik Deo, un jurnalist indian care trăiește în Anglia, într-un articol critică puternic vegetarianismul în India, în urma controversei asupra unei cărți despre sănătate și educație pentru copiii de 11-12 ani, New Healthway 6, scrisă de David S. Poddar publicată de edițiile lui S. Chand (cartea a vândut 1454 exemplare conform articolului BBC pe această temă). Cartea nu mai este disponibilă în catalogul editorului. Autorul David S. Poddar a susținut că cei care mănâncă carne sunt mincinoși, infractori violenți și infractori sexuali. Potrivit lui Ritwik Deo, vegetarianismul din India este "un flagel pentru oamenii săi (foame) și animalele lor (abuzate)".

Studiu
 Studiul privind starea națiunii Hindu-CNN-IBN aruncă o lumină proaspătă asupra atitudinilor indiene față de alimente, băuturi și tutun (2006) vegetarienii din India ar fi cu 31%.
 UNAIDS, conform datelor din Sondajul Național de Sondaj (NSS) (2006), ar reprezenta 42%.
 USDA (2003) avansează cifra de 20-30%.
 Iar Ministerul de Interne al Indiei (2014) furnizează cifra de 30%.

Note

India

Vegetarianismul în India


An Paepalanthus tortilis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni August Gustav Heinrich von Bongard, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Carl Friedrich Philipp von Martius och Friedrich August Körnicke. An Paepalanthus tortilis in nahilalakip ha genus nga Paepalanthus, ngan familia nga Eriocaulaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 P. t. glaberrimus
 P. t. minor
 P. t. tortilis

Mga kasarigan

Paepalanthus

Paepalanthus tortilis


2012 මැයි 13 දිනදී කැඩරෙයිටා ජිමනෙස් සංහාරය සිදුවී ඇත්තේ මෙක්සිකානු ෆෙඩරල් මහමාර්ගය 40 තුලදීය. මෙක්සිකානු බලධාරීන් පැවසුවේ ලෝස් සේටා නමැති මත්ද්‍රව්‍ය කර්ටෙල්හී සාමාජීකයන් විසින් 49 දෙනෙකු හිස ගසා දමා සහ අත පය සිඳ උතුරු මෙක්සිකෝවේ  මොන්ටෙරේ නගරය අසබඩ මහාමාර්ගයක දමා ගොස් ඇති බවයි.

ආශ්‍රිත

කැඩරෙයිටා ජිමනෙස් සංහාරය


Antonius Gerhardus Michael Koopman (nascido em 2 de outubro de 1944), conhecido profissionalmente como Ton Koopman, é um maestro, organista, cravista e musicólogo holandês, conhecido principalmente por ser o fundador e diretor da Amsterdam Baroque Orchestra & Choir.

Ele é professor no Conservatório Real de Haia e na Universidade de Leiden. Em abril de 2003, ele foi nomeado cavaleiro na Holanda e recebeu a Ordem do Leão Neerlandês.

Biografia
Koopman teve uma "educação clássica" e depois estudou órgão (com Simon C. Jansen), cravo (com Gustav Leonhardt) e musicologia no conservatório de Amsterdã. Especializou-se em música barroca e recebeu o Prix d'Excellence para órgão e cravo.

No órgão, nunca aprendeu a tocar com calcanhar e com a ponta dos pés e, devido à sua baixa estatura, sempre toca com a ponta dos pés na pedaleira. Esta é uma prática barroca autêntica.

Koopman fundou a Amsterdam Baroque Orchestra em 1979 e o Amsterdam Baroque Choir em 1992 – agora combinados como Amsterdam Baroque Orchestra & Choir – e foi Diretor Fundador da Portland Baroque Orchestra em 1984. Koopman concentra-se na música barroca, especialmente a de Bach e é uma figura de destaque no movimento da "performance autêntica" . Embora vários regentes de música antiga tenham se aventurado em músicas mais recentes, Koopman não. Ele disse: "Eu traço a linha na morte de Mozart" (1791).  Uma exceção é a gravação do Concerto Champêtre de Francis Poulenc, escrito em 1928.

Cantatas de Bach
Entre os projetos mais ambiciosos de Koopman estava a gravação do ciclo completo de todas as cantatas de Bach,  projeto concluído em 2005. Este projeto começou quando Koopman era um artista do selo francês Erato Classics. No entanto, após 12 volumes (36 CDs), o projeto foi paralisado quando a proprietária Warner Classics encerrou sua subsidiária francesa em 2002. Koopman conseguiu comprar de volta os direitos dos primeiros 12 volumes e continuar a série em 2003 com seu próprio selo Antoine Marchand, distribuído pela Challenge Classics. "Antoine Marchand" é uma tradução francesa de seu próprio nome.

Os solistas do projeto foram, entre outros, Lisa Larsson, Cornelia Samuelis, Sandrine Piau, Sibylla Rubens, Barbara Schlick, Caroline Stam, Deborah York e Johannette Zomer, Bogna Bartosz, Michael Chance, Franziska Gottwald, Bernhard Landauer, Elisabeth von Magnus, Annette Markert e Kai Wessel, Paul Agnew, Jörg Dürmüller, James Gilchrist, Christoph Prégardien e Gerd Türk e Klaus Mertens.

Buxtehude
Além das obras de Bach, Koopman há muito tempo defende a música do professor e predecessor de Bach, Dieterich Buxtehude. Ele já havia gravado as obras de teclado para Philips Classics e várias cantatas para Erato. Ele foi eleito presidente da "International Dieterich Buxtehude Society" em 2004. Após a conclusão do projeto das cantatas de Bach, Koopman embarcou na gravação das obras completas de Buxtehude. Em 2005 iniciou Dieterich Buxtehude – Opera Omnia, projeto de registro da obra completa de Dieterich Buxtehude, que concluiu em outubro de 2014.

Outros projetos
Além de seu trabalho com a Amsterdam Baroque Orchestra & Choir, ele é frequentemente requisitado como maestro convidado e como cravista e organista. Em 2011, Koopman iniciou um período de três anos como artista residente na Orquestra de Cleveland.

Seu objetivo é sempre obter autenticidade na execução, usando instrumentos históricos da época do compositor e/ou cópias exatas deles, muitas vezes usando temperamentos musicais históricos e adotando o estilo de execução dos compositores ou seus contemporâneos. O estudioso (e colega tecladista/maestro) John Butt criticou a interpretação de Koopman das Variações Goldberg de Bach por seu uso excessivo de ornamentação,  que ele atribui a um desejo de diferenciar sua interpretação daquelas de Gustav Leonhardt.

Vida pessoal
Koopman é casado com Tini Mathot, que também é cravista e fortepianista, e os dois frequentemente se apresentam juntos. Mathot também é seu principal produtor musical, bem como professor no Royal Conservatory.  Em 11 de outubro de 2012, o documentário Live to be a Hundred - a year in the life of Ton Koopman foi lançado nos cinemas holandeses.

Discografia
A extensa discografia de Koopman inclui as cantatas e obras de órgão completas de Bach, a Paixão de São Mateus (duas vezes) e a Paixão de São João, Missa em Si menor, Oratório de Natal, uma gravação de sua própria reconstrução da Paixão de São Marcos perdida, concertos e obras para cravo de Bach, as obras completas para teclado de Sweelinck, as obras completas de Buxtehude, os concertos completos para cravo de Haydn, a Missa da Coroação de Mozart, Vésperas e Requiem, um ciclo de sinfonias de Mozart e Haydn, as primeiras obras para teclado de Mozart K. 1a-5 e Mozart 3 Concertos para Cravo segundo JC Bach, K. 107. Ele rege 8 solistas, Nancy Zijlstra, Barbara Schlick, soprano, Klaus Mertens, Peter Kooij, baixo, Dominique Visse, Kai Wessel, contratenor, Christoph Prégardien, Harry Van Berne, tenor e The Amsterdam Baroque Orchestra para «Les Motets à double Chœur» H.403, H.404, H.135, H.136, H.137, H.392, H.410, H.167 de Marc-Antoine Charpentier, (2 CD Erato 1992), As Quatro Estações de Vivaldi, O Messias de Händel e Concertos para Órgão. Koopman recebeu muitos prêmios por suas gravações.

Notas

 Entrevista
 Avaliações
 Biografia em Naxos.com
 Biografia na Universidade de Leiden
 Artigo na Universidade de Leiden
 Outro artigo na Universidade de Leiden
 Bach-cantatas.com: Ton Koopman
 Reunião on-line
 Site IMDb do documentário Live to be a Hundred

Ligações externas

 Ton Koopman – site oficial
 Sociedade Internacional Dieterich Buxtehude
 Weblog
 Página de convidados de Ton Koopman e sessões gravadas no U-Sophia, onde as mentes se encontram online
 Entrevista com Ton Koopman, 17 de junho de 2005

Pessoas vivas
Naturais de Zwolle
Nascidos em 1944
Professores da Universidade de Leiden
Cavaleiros da Ordem do Leão Neerlandês
Cravistas dos Países Baixos
Maestros dos Países Baixos

Ton Koopman


Wolfgang Zerna  (* 11. Oktober 1916 in Berlin; † 14. November 2005 in  Celle) war ein deutscher Bauingenieur und Ingenieurwissenschaftler für Mechanik. Er war Professor für konstruktiven Ingenieurbau in Hannover und Bochum.

Leben
Zerna ging in Berlin auf das Realgymnasium und studierte Bauingenieurwesen an der TU Berlin mit dem Diplomabschluss 1940, bevor er zur Wehrmacht eingezogen wurde. In Berlin studierte er bei Franz Dischinger, Friedrich Tölke, Ferdinand Schleicher und Arnold Agatz. 1947 wurde er aus US-amerikanischer Kriegsgefangenschaft entlassen und ging als Assistent an die Technische Universität Hannover zu Alf Pflüger. 1947 promovierte er dort (Zur Membrantheorie der allgemeinen Rotationsschalen) und 1948 habilitierte er sich mit einer Arbeit über die grundlegenden Gleichungen der Elastizitätstheorie. Im selben Jahr ging er für ein Jahr als Austauschwissenschaftler und Gastdozent an die University of Durham zu Albert E. Green, mit dem eine jahrelange Kooperation begann, die schließlich zu ihrer Monographie über Elastizitätstheorie 1954 (s. u.) führte – das Buch war damals eine Standardreferenz für die Behandlung der Elastizitätstheorie auf der Grundlage der Tensorrechnung. Sein Beitrag zu dem Buch war in Fortsetzung seiner Habilitationsarbeit unter anderem eine Tensortheorie dünner Schalen. Nach seiner Rückkehr aus England ging er in die Bauindustrie zu Polensky & Zöllner in Köln und danach Philipp Holzmann in Frankfurt am Main, wo er für die Spannbeton-Projekte zuständig war. Gleichzeitig wurde er 1950 außerordentlicher Professor in Hannover und 1957 ordentlicher Professor für konstruktiven Ingenieurbau (speziell für Eisenbeton und Spannbeton). Seit 1963 war er Mitglied der Braunschweigischen Wissenschaftlichen Gesellschaft.

Er spielte mit seinem damaligen Mitarbeiter Hermann Flessner (jetzt emeritierter Professor an der Universität Hamburg) eine Pionierrolle im Einsatz von Computern im Bauingenieurwesen (sowohl in der statischen Berechnung als auch im Messwesen) in Deutschland – sein Institut war das erste Ingenieurs-Forschungsinstitut in Deutschland, das mit einem eigenen modernen digitalen Computer ausgerüstet wurde (einer Zuse Z22). Ab 1983 lief an seinem Lehrstuhl in Bochum der erste UNIX-Rechner der Ruhr-Universität (Fortune 32:16 unter UNIX System III).

Seit 1963 war er Mitglied im Gründungsausschuss der Ruhr-Universität Bochum, wo er 1967 Professor für Bauingenieurwesen (Konstruktiver Ingenieurbau) wurde. Dort strukturierte er die Fakultät nach englischem Vorbild und sorgte insbesondere für ein Zusammenwirken theoretischer, numerischer und experimenteller Arbeiten. Gleichzeitig weitete er seine Tätigkeit als beratender Ingenieur, Gutachter und Prüfingenieur aus. Besonders einflussreich wurden seine Arbeiten für Kernkraftwerksbauten (den Kuppeln für die Druckbehälter) und Kühlturm-Konstruktionen aus Spannbeton. 1983 emeritierte er.

Zerna war Mitglied im Verein Deutscher Ingenieure (VDI). Zeitweise stand er der Abteilung Bauingenieurwesen des VDI vor. Er war Gründungsmitglied der International Association for Shell and Spatial Structures (IASS) und ab 1988 deren Ehrenmitglied.

Das von ihm in Bochum gegründete Ingenieurbüro (ab 1978 als GmbH geführt) wurde bis 2012 unter dem Namen ZERNA Ingenieure GmbH geführt und ging dann in die drei deutschlandweit agierenden Ingenieurunternehmen ZPP Ingenieure AG, ZETCON Ingenieure GmbH und Höcker Project Managers GmbH über.

Seit 2014 wird von der VDI-Gesellschaft Bauen und Gebäudetechnik in Würdigung der hervorragenden und beispielhaften Persönlichkeit die Wolfgang-Zerna-Ehrenmedaille des VDI als Auszeichnung für besonders verdiente ehrenamtliche Mitarbeiter oder Ingenieure, die auf dem Gebiet des Bauingenieurwesens besondere Verdienste erworben haben, verliehen.

Zu seinen Doktoranden gehört Wilfried Krätzig.

Auszeichnungen
 Emil-Mörsch-Denkmünze (1997)
 Ehrendoktor der Universitäten in Stuttgart und Essen

Schriften
Für seine Dissertation und Habilitation siehe Fußnote
 mit Albert E. Green: Theoretical Elasticity, Clarendon Press, Oxford 1954, 2. Auflage 1968
 Beitrag zur allgemeinen Schalenbiegetheorie, Ingenieur-Archiv, Band 17, 1949, S. 149–164
 Zur neueren Entwicklung der Schalentheorie, Beton- und Stahlbetonbau, Band 48, 1953, S. 88–89
 mit Heinrich Trost Rheologische Beschreibung des Werkstoffes Beton, Beton- und Stahlbetonbau, Band 62, 1967, S. 165–170
 Beuluntersuchungen an hyperbolischen Rotationsschalen, Opladen, Westdeutscher Verlag 1974
 Kriterien zur Optimierung des Baues von Großnaturzugkühltürmen im Hinblick auf Standsicherheit, Bauausführung und Wirtschaftlichkeit, Opladen, Westdeutscher Verlag, 1978
 mit Friedhelm Stangenberg: Spannbetonträger: Theorie und Berechnungsgrundlagen, Springer-Verlag, Berlin, 1987

Literatur
 Karl-Eugen Kurrer The History of the Theory of Structures. Searching for Equilibrium, Ernst & Sohn 2018, S. 760f und S. 1084 (Biografie), ISBN 978-3-433-03229-9.
 Wilfried Krätzig, K. Roik, B. Kotulla (Herausgeber) Konstruktiver Ingenieurbau in Forschung und Praxis: Festschrift Wolfgang Zerna und Institut für Konstruktiven Ingenieurbau, Werner Verlag 1976
 Krätzig, Hermann Schmidt-Schleicher, Friedhelm Stangenberg, Nachruf von Wolfgang Zerna in Stahlbau, Band 75, 2006, S. 177–178

Weblinks
 Wilfried B. Krätzig, Hermann Schmidt-Schleicher, Friedhelm Stangenberg In Memoriam Wolfgang Zerna, pdf
  Wilfried B. Krätzig, Hermann Schmidt-Schleicher, Friedhelm Stangenberg Professor em. Dr.-Ing. habil. Dr.-Ing. E.h. mult. Wolfgang Zerna; pdf

Einzelnachweise

Ingenieurwissenschaftler
Bauingenieur
Hochschullehrer (Gottfried Wilhelm Leibniz Universität Hannover)
Hochschullehrer (Ruhr-Universität Bochum)
Ehrendoktor der Universität Stuttgart
Mitglied der Braunschweigischen Wissenschaftlichen Gesellschaft
Deutscher
Geboren 1916
Gestorben 2005
Mann
Absolvent der Technischen Universität Berlin

Wolfgang Zerna


Abietinella biljni rod od dvije vrste iz porodice Thuidiaceae, višegodišnja mahovnjača koja pripada pravim mahovinama (Bryopsida).

Tamnozelene, žućkasto smeđe ili tamno smeđe boje, stabljika može narasti do 12 cm.

Vrste
 Abietinella abietina (Hedw.) M. Fleisch.
 Abietinella hystricosa (Mitt.) Broth.

Izvori

Vanjske poveznice
 Flora of North America
Thuidiaceae

Abietinella (Plantae)


Le cimetière Saint-Baudile est un des cimetières de la ville de Nîmes dans le Gard.

Histoire et description
Ce cimetière ancien est l'un des plus connus de la ville après le cimetière protestant de Nîmes. Consacré en 1836, il abrite dans sa partie ancienne de nombreux monuments funéraires intéressants d'un pont de vue artistique avec des statues (surtout de pleureuses et d'anges), des médaillons, des stèles ou obélisques de personnages notables du XIXe siècle, des sépultures entourées de grilles, quelques chapelles familiales ouvragées (famille Cornet, famille Jacques-Thierry, famille Fleury-Roulle, famille Martin-Monier, famille Mazoyer, famille Rieutord avec un buste, famille Sugier, famille Teraube...), etc. Il est ombragé dans sa partie ancienne, souvent de cyprès et de cèdres.

Personnalités inhumées

Célébrités
Henry Bauquier (1873-1952), historien et numismate, cofondateur du musée du Vieux Nîmes
 Jean-François-Marie Cart (1799-1855), évêque de Nîmes (monument avec gisant)
Melchior Doze (1827-1913), peintre
Charles-Étienne Durand (1762-1840), architecte
Michel Durrmeyer (1916-1945), Compagnon de la Libération
 Alfred Gilly (1833-1896), évêque de Nîmes (bas-reliefs)
Georges-Alfred Gizolme (1840-1912), préfet du Gard de 1876 à 1879
Marie-Josèphe Juhel (épouse d'Alexandre Colin, 1796-1837), peintre (gisant par Paul-Hubert Colin)
Yves Jullian, Compagnon de la Libération
Marguerite Long (1874-1966), pianiste
Commandant Pierre-Henri Marmet (1859-1892), officier qui combattit au Sénégal
Général-baron Pierre Hugues Victoire Merle (1766-1830), officier napoléonien (médaillon et blason)
Nimeño II (né Christian Montcouquiol, 1954-1991), matador français
Jean Pourtal de Ladevèze (1898-1976), poète
Jean Reboul (1896-1954), poète (médaillon)
Louis Roumieux (1829-1894), poète provençal

Militants politiques
Une stèle réalisée par Maxime Real del Sarte et inaugurée le 18 avril 1920 rend hommage aux quarante-trois jeunes nîmois d'Action française morts pour la France lors de la Première Guerre mondiale (bordure MN).

En 1934, Auguste Héral, ligueur d'Action française, membre du cercle Saint-Charles et conseiller municipal de Nîmes y est également enterré.

Notes et références

Liens externes
Photographies de sépultures
Les cimetières de Nîmes

Nimes Saint-Baudile
Nîmes
Fondation en 1836

Cimetière Saint-Baudile de Nîmes


Noëlle Châtelet (n. 16 octombrie 1944, Meudon, lângă Paris) este o actriță și autoare franceză. Locuiește în Paris, unde predă la Université Paris 5 René Descartes, Stiintele Comunicarii.

Noëlle Châtelet este sora fostului premier francez Lionel Jospin și văduva filozofului François Châtelet.

Până în anul 1987 a activat ca actriță de film si televiziune. Din 1989 până în 1991 a fost director al Institutului Francez din Florența iar în perioada 1995-1999 președintă a Maison des écrivains din Paris. În prezent este vicepreședintă la Société des Gens de Lettres.

A primit premiul Prix Goncourt de la Nouvelle iar pentru La Dame en bleu, premiul Prix Anna de Noailles al Academiei Franceze.

Romanele sale, povestirile și eseurile au fost traduse în mai multe limbi.

Opere

Eseuri
 Le corps à corps culinaire, 1976
 Corps sur mesure, 1993
 Histoire de bouches, 1986 – Prix Goncourt de la nouvelle 1987
 A contre-sens, 1989
 A Table, 1992
 Le Baiser d'Isabelle, 2007
 Entretien avec le marquis de Sade, 2011

Romane
 La Courte échelle , 1993
 La dame en bleu, 1996 – Prix Anna de Noailles de l'Académie française
 La femme coquelicot, 1997
 La petite aux tournesols, 1998
 La tête en bas, 2002
 La dernière leçon,  – Prix Renaudot des lycéens 2004
 Le Baiser d'Isabelle, 2007
 Au pays des vermeilles, 2009
 Entretien avec le Marquis de Sade, 2011
 Madame George, 2013

Legături externe

Referințe

Actori francezi
Cavaleri ai Legiunii de onoare
Actori francezi din secolul al XX-lea
Nașteri în 1944
Actori francezi din secolul al XXI-lea
Scriitori francezi din secolul al XX-lea
Scriitori francezi din secolul al XXI-lea

Noëlle Châtelet


Les élections municipales de 1971 à Nice ont eu lieu le .

Mode de scrutin

À Nice, comme dans toutes les communes de plus de  est en vigueur un scrutin majoritaire avec liste bloquée à deux tours : la liste gagnante (majorité absolue au premier tour, relative au second) remporte la totalité des sièges du conseil municipal. Le conseil municipal de Nice est composé de 37 sièges.

Contexte
Jean Médecin (CR) est réélu. Il meurt en . Son fils, Jacques lui succède comme conseiller municipal après avoir été élu lors d'une partielle les  et . Il est ensuite élu maire par le conseil municipal le .

Rappel des résultats de l'élection de 1965

Candidats
 Virgile Pasquetti mène une liste du PCF
 Jacques Médecin, maire sortant, conduit une liste soutenue par le CR, le CD et le PS
 Fernand Icart conduit une liste de la FNRI et de l'UDR

Campagne

L'élection municipale du  voit principalement s'affronter la liste du Rassemblement républicain de Jacques Médecin, la liste communiste de Virgile Pasquetti et une liste menée par Fernand Icart composée de gaullistes et de Républicains indépendants. Au cours de l'année 1970, craignant cette double opposition des gaullistes et des communistes, Jacques Médecin (qui à l'Assemblée nationale siège dans le groupe centriste PDM qui fait partie de la majorité) s'efforce de former une liste commune avec les gaullistes et négocie pour cela avec le pouvoir parisien. Mais la tentative échoue, le Président de la République Georges Pompidou préférant une liste uniquement UDR-FNRI. Celle-ci, intitulée « Nice-Renouveau », sera menée par le républicain indépendant Jacques Toussaint. Jacques Médecin se tourne alors vers le PS et conclut un accord début 1971 qui aboutit à l'intégration de plusieurs personnalités socialistes locales sur sa liste, ceci avec l'approbation de la direction nationale du Parti socialiste. La liste Médecin compte ainsi vingt centristes, neuf divers gauche, cinq modérés, deux gaullistes et un indépendant. Jacques Peyrat, conseiller municipal sortant élu en 1965 sur la liste de Jean Médecin, n'est pas retenu sur la liste et rejoint celle des républicains indépendants (FNRI).

Résultats

Notes

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Élections municipales françaises de 1971
 Élections municipales à Nice

Nice
1971

Élections municipales de 1971 à Nice


The Judith River is a tributary of the Missouri River, approximately 124 mi (200 km) long, running through central Montana in the United States. It rises in the Little Belt Mountains and flows northeast past Utica and Hobson. It is joined by Dry Wolf Creek in northern Fergus County, and itself joins the Missouri in the White Cliffs Area approximately 18 mi (29 km) northwest of Winifred.

The river gives its name to the Judith River Group of the late Cretaceous, a notable area for excavation of dinosaur fossils that stretches from Montana into southeastern Alberta and southwestern Saskatchewan. The river was named by William Clark. William Clark came across a stream which he considered particularly clear and pretty, and named it the Judith River, in honor of his cousin Julia Hancock.
It is also known for its large amount of Cretaceous dinosaur fossils, including those of Tyrannosaurus, Styracosaurus and Edmontosaurus.

The Judith is a Class I river from the confluence with Big Spring Creek to its confluence with the Missouri River for public access for recreational purposes.

History
The Crow tribe called this waterway Buluhpa'ashe ("Plum River"). Capt. Meriwether Lewis named this central Montana river the Bighorn. On May 20, 1805, Capt. William Clark renamed it in honor of his future wife, Julia (Judith) Hancock. Beginning in the 1880s, the area surrounding the Judith River at Judith Landing was home to two large ranching operations: the DHS Ranch of A.J. and Erwin Davis, Samuel T. Hauser, and Granville Stuart; and the PN Ranch of Thomas C. Power and G.R. Norris.

White Eagle, "the last major Chief of the Gros Ventre people", died "at the mouth of the Judith River" on February 9, 1881.

See also

List of rivers of Montana
Montana Stream Access Law
 Upper Missouri River National Monument

External links
Montana relief map showing Judith River
Additional Information and Photos of the Judith River
Montana Historical Society

Notes

Rivers of Montana
Tributaries of the Missouri River
Rivers of Fergus County, Montana
Rivers of Judith Basin County, Montana

Judith River


Westminster University is a private university in Salt Lake City, Utah. It was founded in 1875 and comprises four schools.

History
Westminster University was founded in 1875 as the Salt Lake Collegiate Institute, a preparatory school. Westminster first offered college classes in 1897 as Sheldon Jackson College. Named in honor of its primary benefactor and a Presbyterian minister, Sheldon Jackson, the college operated for many years on the Collegiate Institute campus in downtown Salt Lake City under the supervision of the First Presbyterian Church of Salt Lake City.

The college changed its name to Westminster College in 1902 to better reflect a more general Protestant education.  The name is derived from the Westminster Confession of Faith, a Presbyterian confession of faith, which was named for the district of London where it was devised. The University of Westminster, London is a separate higher education institution in the United Kingdom and is not affiliated with Westminster College.

High school level classes ceased to be offered in 1945, and Westminster became the first accredited two-year junior college in the intermountain area. In 1935, Westminster modified its curriculum to qualify as a four-year junior college and in 1949 became a four-year liberal arts university offering baccalaureate degrees in the arts and sciences.

On September 19, 2022, President Bethami Dobkin announced that starting Fall semester 2023, Westminster College would be known as Westminster University to reflect the comprehensive institutional offerings of the school.

Students from all religions are welcome, as Westminster severed its official ties to the Presbyterian church in 1974. In 2019 the college replaced its traditional crest emblem, a shield emblazoned with the term Pro Christo et Libertate ("For Christ and Liberty"), for a new seal bearing the motto Discendo Vita Abundantior ("Life Made More Abundant by Learning").

Campus
Originally located in downtown Salt Lake City, the college moved to its present campus on  in the Sugar House neighborhood of the city in 1911 where it is still located today. Emigration Creek runs through the campus. This land was donated by Civil War Veteran Colonel William M. Ferry Jr.

On campus are two gyms each equipped with a basketball court, weight room, and studio.

The larger of the buildings, the Eccles Health Wellness and Athletics Center (HWAC), also has an indoor pool, three story rock climbing wall, and racket ball court.

As Westminster University is located on 27 acres in the heart of Salt Lake City, administration has had to be careful and smart about the growing student population. The sixteenth president of Westminster College, Michael S. Bassis, saw a need for growing into and connecting with the Sugar House community. During his presidency he acquired Garfield School to the east, with plans on converting it into a center for the arts. However, it was sold to the Elizabeth Academy, a private Montessori school in February 2017.

Bassis also struck a deal to have Westminster on the Draw built on 1300 East, directly across the street from Sugar House Park. This seven-floor space has many uses. The bottom level is used as academic and event space, the second floor (street level) is used as business space, and the remaining floors are used as housing for upper-classmen and graduate students.

Administration
Westminster University has had nineteen presidents since its founding; the current president, Bethami Dobkin, was appointed in July 2018. It has an endowment of $79 million as of June 30, 2020.  The Board of Trustees added Amy C. Wadsworth, the founding CAO of Salt Lake Arts Academy, after her retirement in June 2019, known for her historical novel reviewed by American western historian Will Bagley.

Academics
Westminster University comprises four schools: the School of Arts and Sciences, the Bill and Vieve Gore School of Business, the School of Education, and the School of Nursing and Health Sciences. It operates on a fall and spring semester system with a mini term in May and eight- and twelve-week summer terms.

Westminster offers 38 undergraduate majors conferring BS, BBA, BA, and BFA degrees, which do not include its customized majors and pre-med, pre-law, and pre-dental programs. In addition to a number of post-baccalaureate certificate programs in various fields, Westminster also offers 13 graduate degrees: Master of Business Administration (MBA), Project-Based Master of Business Administration (MBA), Master of Business Administration in Technology Commercialization (MBATC), Master of Accountancy (MAcc), Master of Arts in Community Leadership (MACL), Master of Arts in Teaching (MAT), Master of Education (MEd), Doctor of Nursing Practice (DNP), Doctor of Nursing Practice - Nurse Anesthesia (DNAP), Master of Public Health (MPH), Master of Science in Mental Health Counseling (MSMHC), Master of Science in Nursing: Family Nurse Practitioner (MSN), and Master of Strategic Communication (MSC).

Westminster University recently launched a new program within the Gore School of Business focusing on training students to be entrepreneurs. The Center for New Enterprise will offer graduate and undergraduate degrees as well as community education programs in entrepreneurship.

The university is accredited by the Northwest Commission on Colleges and Universities. Programs throughout the university are accredited as well.

Recognition
U.S. News & World Report ranked Westminster in its 2022 "Best College" guide in the following lists: "Best Regional Universities" (No. 18); "Best Value Schools" (No. 19); "Best College for Veterans" (No. 9); and "Best Undergraduate Teaching" (No. 15).

Student life
The university has over 70 campus clubs and organizations. The Associated Students of Westminster is the student association on campus. The school newspaper is a bi-weekly called "The Forum". There is also a nationally recognized literary journal known as Ellipsis.  The Estonian, Westminster's student yearbook, was last published in 1987. The university publishes an alumni magazine, The Westminster Review, on a bi-annual schedule.

Athletics

The Westminster athletic teams are called the Griffins. The university is a member of the NCAA Division II ranks, primarily competing in the Rocky Mountain Athletic Conference (RMAC) for most of its sports since the 2015–16 academic year (which they were a member on a previous stint from 1967–68 to 1978–79 before suspending its athletics program); while its men's and women's alpine skiing teams compete in the Rocky Mountain Intercollegiate Ski Association (RMISA) affiliated with the NCAA. The Griffins previously competed in the Frontier Conference of the National Association of Intercollegiate Athletics (NAIA) from 1998–99 to 2014–15.

Westminster competes in 15 intercollegiate varsity sports: Men's sports include alpine ski, basketball, cross country, golf, lacrosse, soccer and track & field; while women's sports include alpine ski, basketball, cross country, golf, lacrosse, soccer, track & field and volleyball. Current non-NCAA sports include cheerleading, cycling, dance, men's soccer (club) and snowboard.

Olympians
More than 50 Olympians have pursued their educational aspirations at Westminster, earning degrees along with 10 medals. The Griffins have competed in at least four Winter Olympic Games. Most of them as part of a 2005–2018 partnership between the college and U.S. Ski and Snowboard. Twenty-three Westminster students made up 10% of Team USA in Sochi and 18 students competed in the 2018 Pyeongchang games. In the 2022 Winter Olympics, 8 Olympians from Westminster will represent four different countries in Beijing: the U.S., Philippines, Ireland and Slovenia. One alum will compete in qualifying races for the 2022 USA Paralympic alpine skiing team.

History
Prior to 1979, Westminster College athletic teams were called the Parsons, and the school was a member of the RMAC, which was a member of the NAIA at the time. The school joined said conference in the 1967–68 academic year. Football, basketball, and other team sports were offered at the intercollegiate level. That year, however, a financial crisis at the school caused it to discontinue its intercollegiate athletic program. Beginning in the 1990s, Westminster gradually began to restore an intercollegiate athletic program. After playing for many years in the NAIA, Westminster joined the NCAA Division II ranks and returning back to the RMAC in 2015, which later gained full member status in 2018.

Notable alumni

Maude Adams – first American actress to play Peter Pan on Broadway; theatrical lighting and color photography researcher; LGBTQ luminary
Mildred J. Berryman – pioneering researcher of the lesbian and gay community in post-WWI Utah
Maddie Bowman – 2014 Olympic gold medalist in ski halfpipe; Team USA, Freestyle Skiing; Two-time Olympian for the US (2014, 2018)
Les Brown – Tight end for the Miami Dolphins
Janet H. Clark -Minnesota state legislator
Joss Christensen – 2014 Olympic gold medalist in slopestyle; Team USA, Freestyle Skiing; One-time Olympian for the US (2014)
Alex Deibold (2019) – 2014 Olympic bronze medalist in snowboardcross; Team USA, Snowboarding; One-time Olympian for the US (2014)
Jim Eliopulos – Linebacker for the New York Jets
Kaitlyn Farrington (2012) – 2014 Olympic gold medalist in halfpipe; Team USA, Snowboarding; One-time Olympian for the US (2014)
Otto Harbach – Broadway lyricist/librettist
David Litvack (1994) – Utah State House Representative for the 26th district and Alumni Board member
Devin Logan (2023) – 2014 Olympic silver medalist in slopestyle; Team USA, Freestyle Skiing; Three-time Olympian for the US (2014, 2018, 2022)
Jonathan Midol – 2014 Olympic bronze medalist in ski-cross; Team France, Freestyle Skiing; One-time Olympian for France (2014)
Colby Stevenson – 2022 Olympic silver medalist in big air; Team USA, Freestyle Skiing; One-time Olympian for the US (2022)
Michael Stockton (2011) – Professional basketball player for Budivelnyk of the Ukrainian Basketball Super League
Geoff Stradling – Hollywood composer and orchestrator for TV series and movies. Stradling frequently works on movie scores with Ladd McIntosh, a former Westminster professor who led the Westminster Jazz Band to numerous awards in the early 1970s
Spencer West – Motivational speaker and disability advocate
Vic Wild – 2014 Olympic gold medalist in parallel giant slalom; Team Russia, Snowboarding; One-time Olympian for Russia (2014)
Richard D. Wood (1977) – Molecular biologist and winner of the 1998 Meyenburg Prize

References

External links
 Official website
 Official athletics website

Schools in Salt Lake City
Universities and colleges established in 1875
Universities and colleges accredited by the Northwest Commission on Colleges and Universities
Universities and colleges in Salt Lake County, Utah
Tourist attractions in Salt Lake City
University and college buildings on the National Register of Historic Places in Utah
Private universities and colleges in Utah
Universities and colleges affiliated with the Presbyterian Church (USA)
1875 establishments in Utah Territory

Westminster University (Utah)


Takuya Shimamura (født 6. marts 1999) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub FC Gifu.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Takuya Shimamura


رحلة لذيذة هو فيلم مصري عرض عام 1971، بطولة حسن يوسف ونجلاء فتحي ومن إخراج فطين عبد الوهاب..

قصة الفيلم
يقرر أحمد الارتباط بزميلته في الجامعة زهرة ويصارح والديه في رغبته في الزواج إلا أن والده يرفض لأنه لا يزال طالبا وفي نفس الوقت تجد زهرة أن هناك مشروع زواج يدبر لها من قبل والدها فتخبر أحمد بذلك الذي يقرر الزواج من زهرة، ويهربان معًا بسيارة والدها بعد تغير لوحاتها بلوحات سيارة أخرى نفس الموديل.

طاقم التمثيل
 حسن يوسف: (أحمد)
 نجلاء فتحي: (زهرة)
 عادل إمام: (متولي)
 حسن مصطفى: (والد زهرة)
 عدلي كاسب: (والد محاسن)
 زوزو شكيب: (والدة محاسن)
 إبراهيم سعفان: (والد أحمد)
 نجوى فؤاد: (الراقصة)
 ميمي جمال: (محاسن)
 فتحية شاهين: (والدة زهرة)
 سلامة إلياس: (الجرسون)
 حسن حسين: (الشاويش)
 كامل أنور: (الشاويش)
 حسين الشربيني: (مجدي)
 ماري عز الدين: (والدة أحمد)
 إسكندر منسي: (وكيل النيابة)
 صالح الإسكندراني: (الجنايني)
 عماد محرم: (العريس التاسع)
 عبد الغني النجدي: (المأذون)

فريق العمل
 إخراج: فطين عبد الوهاب
 قصة: حسن يوسف
 سيناريو وحوار: فاروق صبري
 مدير التصوير: عادل عبد العظيم
 مونتاج: فكري رستم
 إنتاج: أفلام الاتحاد (عباس حلمي)، المؤسسة المصرية العامة للسينما
 توزيع: المؤسسة المصرية العامة للسينما

مراجع

أفلام إبراهيم سعفان
أفلام عادل إمام
أفلام كوميديا رومانسية مصرية
أفلام مصرية إنتاج 1971

رحلة لذيذة (فيلم)


Igor Gutierrez Freitas (Salvador, 21 de março de 1997) é filho do tetra e supercampeão mundial de boxe e ídolo brasileiro, Acelino Popó Freitas. Seguindo os passos do pai e motivado a treinar o esporte para emagrecer, Igor Freitas como pugilista conquistou os títulos de campeão baiano e vice-campeão brasileiro de boxe, na categoria peso-pesado.

Atento aos ensinamentos do seu padrinho de nascimento e renomado treinador Luiz Dórea, da Academia Champion, que revelou Popó e o conduziu até o seu primeiro título Mundial, Igor passou a ficar conhecido como "Mão de Ferro".

Filho de Graziele Gutierrez, Igor Freitas é o segundo dos seis herdeiros de Popó. É irmão de Iago Gutierrez Freitas, por parte de mãe e de pai. Irmão de Rafael, Juan, Gustavo e Acelino Popó (Popozinho) por parte de pai. E irmão de Miguel, por parte de mãe.

Empresário e influenciador digital, Igor Freitas conduziu as negociações para a luta de Popó contra Whindersson Nunes e passou a cuidar da carreira e dos negócios do pai, inclusive como porta-voz na imprensa.

Igor é, ainda, Diretor do Instituto Popó, além de co-fundador e diretor do PopodCast, programa no youtube e nas principais plataformas digitais que tem Popó como âncora e recebe convidados para bate-papo num cenário diruptivo, dentro de um ringue.

Nascidos_em_1997
Pugilistas_da_Bahia
Boxe

Igor Freitas


Abdelkahar Kadri (en ), né le  à Baïnem en Algérie, est un footballeur international algérien qui évolue au poste de milieu central au KV Courtrai.

Biographie

Paradou AC
Né à Baïnem en Algérie, Abdelkahar Kadri est formé au Paradou AC. Il joue son premier match en équipe première le  contre l'US Biskra. Il entre en jeu lors de cette rencontre perdue par son équipe (1-0).

Il inscrit avec le club du Paradou un total de cinq buts en Ligue 1.

KV Courtrai
Le 11 août 2021, Abdelkahar Kadri rejoint la Belgique en signant pour cinq ans au KV Courtrai. Il joue son premier match le 27 août suivant, lors d'une rencontre de championnat face au KV Malines. Il entre en jeu ce jour-là et se distingue en délivrant une passe décisive sur coup franc pour Pape Habib Guèye. Les deux équipes se partagent finalement les points (2-2 score final). Il inscrit son premier but pour Courtrai le 27 octobre 2021, à l'occasion d'une rencontre de coupe de Belgique face au Knokke FC. Il est titularisé et son équipe l'emporte ce jour-là.

En sélection
En 2018, Abdelkahar Kadri joue trois matchs pour l'équipe d'Algérie des moins de 18 ans.

Le , il est sélectionné par  Djamel Belmadi avec les A pour participer aux deux matchs qualificatifs pour la CAN 2023 contre L'Ouganda et la Tanzanie.

Kadri honore sa première sélection avec l'équipe nationale d'Algérie le , à l'occasion d'un match amical contre l'Iran. Il est titularisé et son équipe s'impose par deux buts à un.

Statistiques

En sélection nationale
{| class="wikitable alternance2" style="font-size:95%; text-align:center;"
|+ Statistiques de Abdelkahar Kadri au
|-
! rowspan="2" |Saison
! rowspan="2" |Sélection
! colspan="4" |Phases finales
! colspan="3" |Éliminatoires CDM
! colspan="3" |Éliminatoires CAN
! colspan="3" |Matchs amicaux
! colspan="3" |Total
|-
! Compétition
!style="border-right-style:hidden;width:2em"|  !!style="width:2em"|  !!style="width:2em; border-left-style:hidden;" |
!style="border-right-style:hidden;width:2em"| M !!style="width:2em"| B !!style="width:2em; border-left-style:hidden;" |  Pd !!style="border-right-style:hidden;width:2em" |  M !!style="width:2em" |  B !!style="width:2em; border-left-style:hidden;" |  Pd !!style="border-right-style:hidden;width:2em" |  M !!style="width:2em" |  B !!style="width:2em; border-left-style:hidden;" |  Pd !!style="border-right-style:hidden;width:2em" |  M !!style="width:2em" |  B !!style="width:2em; border-left-style:hidden;" |  Pd

Matchs internationaux
Le tableau suivant liste les rencontres de l'équipe d'Algérie dans lesquelles Abdelkahar Kadri a été sélectionné depuis le  jusqu'à présent.

Palmarès

Distinctions personnelles
 Élu meilleur but du mois du KV Courtrai en Janvier 2023,   mars 2023
 Élu meilleur joueur du mois du  KV Courtrai en février 2023 , mars 2023

Références

Liens externes

Footballeur international algérien
Joueur du Paradou AC
Joueur du KV Courtrai
Naissance en juin 2000
Naissance dans la wilaya d'Alger

Abdelkahar Kadri


The Berkeley Lower Extremity Exoskeleton (BLEEX) is a robotic device that attaches to the lower body. Its purpose is to complement the user's strength by adding extra force to the user's lower extremity bodily movements. The BLEEX was funded by the Defense Advanced Research Projects Agency (DARPA), and developed by the Berkeley Robotics and Human Engineering Laboratory, a unit within the University of California, Berkeley Department of Mechanical Engineering.  DARPA provided the initial $50 million of start-up funds in 2001.

Design
The BLEEX has four hydraulically actuated joints: two at the hip, one at the knee, and one at the ankle. The BLEEX is energetically autonomous, meaning it has an on-board power supply.

Development later moved to Lockheed Martin, where the device became known as the Human Universal Load Carrier, or HULC.

Performance
The BLEEX consumes 1143 watts of hydraulic power during ground-level walking along with another 200 watts of electrical power for electronics. It can support a load of  while walking at , and can walk at up to  without any load.

References

Robots of the United States
Robotic exoskeletons
2003 robots
University of California, Berkeley

Berkeley Lower Extremity Exoskeleton


Aubry-le-Panthou ist eine französische Gemeinde mit  Einwohnern (Stand ) im Département Orne in der Region Normandie. Sie gehört zum Arrondissement Mortagne-au-Perche und zum Kanton Vimoutiers.

Geographie
Die Gemeinde liegt rund 20 Kilometer nordöstlich von Argentan. Sie wird vom Fluss Vie durchquert. Nachbargemeinden sind: Roiville im Norden, Neuville-sur-Touques im Nordosten, Mardilly im Südosten, La Fresnaie-Fayel im Süden, Survie im Südwesten und Fresnay-le-Samson im Nordwesten.

Bevölkerungsentwicklung

Weblinks

Ort in der Normandie

Aubry-le-Panthou


XX. svjetsko prvenstvo u atletici održat će se prema rasporedu 2025. godine.

Domaćinstvo
Mnoge države u Africi i Oceaniji izrazile su zanimanje za domaćinstvo prvenstva. Predsjednik Međunarodnoga atletskog saveza (IAAF) Sebastian Coe već se zanimao za razmatranje Kenije za 2025. godinu. Mogući kandidati su:
  (Nairobi)
  (Gold Coast, Queensland)

Izvori

Vanjske poveznice
Službena stranica IAAF–a

2025

Svjetsko prvenstvo u atletici 2025.


The year 1952 in architecture involved some significant events.

Buildings and structures

Buildings

 April – Stockwell Garage, designed by Adie, Button and Partners, with engineer A. E. Beer, is opened by London Transport.
 December 15 – The Sands Hotel, designed by Wayne McAllister, is opened on the Las Vegas Strip (demolished 30 June 1996).
 Brewster-Douglass Housing Projects, completed in the Brush Park section of Detroit, Michigan.
 Edificio Miguel E. Abed completed in Mexico City using the latest technology for earthquake engineering.
 Kotelnicheskaya Embankment apartments completed in the central Tagansky District in Moscow, and one of the "Seven Sisters".
 Lever House, designed by Gordon Bunshaft of Skidmore, Owings and Merrill, is completed at 390 Park Avenue in New York City.
 Liljestrand House in Honolulu, Hawaii, designed by Vladimir Ossipoff, is completed.
 Utzon's House in Hellebæk (Denmark), designed by Jørn Utzon for himself, is built.
 Säynätsalo Town Hall in Finland, designed by Alvar Aalto, is completed.
 Unité d'Habitation in Marseille, designed by Le Corbusier, is completed.
 Pedregulho Housing Complex in Rio de Janeiro, designed by Affonso Eduardo Reidy, is inaugurated.
 United Nations Secretariat Building on Manhattan, designed by France's Le Corbusier and Brazil's Oscar Niemeyer, is completed.
 Dorton Arena ("Paraboleum"), Raleigh, North Carolina, designed by Matthew Nowicki (died 1950), is built.

Awards
 AIA Gold Medal – Auguste Perret.
 RIBA Royal Gold Medal – George Grey Wornum.

Births
 February 15 – Marco Piva, Italian
 July 25 – Eduardo Souto de Moura, Portuguese
 December 15 – David Marks, British (d. 2017)
 Shelley McNamara, Irish

Deaths
 December 26 – Robert Atkinson, English (born 1883)

1952 in architecture


δ-Aminolevulinic acid (also dALA, δ-ALA, 5ALA or 5-aminolevulinic acid), an endogenous non-proteinogenic amino acid, is the first compound in the porphyrin synthesis pathway, the pathway that leads to heme in mammals, as well as chlorophyll in plants.

5ALA is used in photodynamic detection and surgery of cancer.

Medical uses
As a precursor of a photosensitizer, 5ALA is also used as an add-on agent for photodynamic therapy. In contrast to larger photosensitizer molecules, it is predicted by computer simulations to be able to penetrate tumor cell membranes.

Cancer diagnosis
Photodynamic detection is the use of photosensitive drugs with a light source of the right wavelength for the detection of cancer,  using fluorescence of the drug. 5ALA, or derivatives thereof, can be used to visualize bladder cancer by fluorescence imaging.

Cancer treatment
Aminolevulinic acid is being studied for photodynamic therapy (PDT) in a number of types of cancer. It is not currently a first line treatment for Barrett's esophagus. Its use in brain cancer is currently experimental. It has been studied in a number of gynecological cancers.

Aminolevulinic acid is indicated in adults for visualization of malignant tissue during surgery for malignant glioma (World Health Organization grade III and IV). It is used to visualise tumorous tissue in neurosurgical procedures. Studies since 2006 have shown that the intraoperative use of this guiding method may reduce the tumour residual volume and prolong progression-free survival in people with malignant gliomas. The US FDA approved aminolevulinic acid hydrochloride (ALA HCL) for this use in 2017.

Side effects
Side effects may include liver damage and nerve problems. Hyperthermia may also occur. Deaths have also resulted.

Biosynthesis
In non-photosynthetic eukaryotes such as animals, fungi, and protozoa, as well as the class Alphaproteobacteria of bacteria, it is produced by the enzyme ALA synthase, from glycine and succinyl-CoA. This reaction is known as the Shemin pathway, which occurs in mitochondria.

In plants, algae, bacteria (except for the class Alphaproteobacteria) and archaea, it is produced from glutamic acid via glutamyl-tRNA and glutamate-1-semialdehyde. The enzymes involved in this pathway are glutamyl-tRNA synthetase, glutamyl-tRNA reductase, and glutamate-1-semialdehyde 2,1-aminomutase. This pathway is known as the C5 or Beale pathway. In most plastid-containing species, glutamyl-tRNA is encoded by a plastid gene, and the transcription, as well as the following steps of C5 pathway, take place in plastids.

Importance in humans

Activation of mitochondria

In humans, 5ALA is a precursor to heme. Biosynthesized, 5ALA goes through a series of transformations in the cytosol and finally gets converted to Protoporphyrin IX inside the mitochondria. This protoporphyrin molecule chelates with iron in presence of enzyme ferrochelatase to produce Heme.

Heme increases the mitochondrial activity thereby helping in activation of respiratory system Krebs Cycle and Electron Transport Chain leading to formation of adenosine triphosphate (ATP) for adequate supply of energy to the body.

Accumulation of Protoporphyrin IX
Cancer cells lack or have reduced ferrochelatase activity and this results in accumulation of Protoporphyrin IX, a fluorescent substance that can easily be visualized.

Induction of Heme Oxygenase-1 (HO-1)
Excess heme is converted in macrophages to Biliverdin and ferrous ions by the enzyme HO-1. Biliverdin formed further gets converted to Bilirubin and carbon monoxide. Biliverdin and Bilirubin are potent anti oxidants and regulate important biological processes like inflammation, apoptosis, cell proliferation, fibrosis and angiogenesis.

Plants
In plants, production of 5-ALA is the step on which the speed of synthesis of chlorophyll is regulated.  Plants that are fed by external 5-ALA accumulate toxic amounts of chlorophyll precursor, protochlorophyllide, indicating that the synthesis of this intermediate is not suppressed anywhere downwards in the chain of reaction. Protochlorophyllide is a strong photosensitizer in plants. Controlled spraying of 5-ALA at lower doses (up to 150 mg/L) can however help protect plants from stress and encourage growth.

See also
Lipoic acid

References

External links

Biomolecules
Antineoplastic drugs
Light therapy
Non-proteinogenic amino acids

Aminolevulinic acid


ඇරක්නිඩාවන්ගේ කිනිතුල්ලන් හා කීඩෑවන් අඩංගු වර්ගීකරණ කාණ්ඩයකි. ඉතා විශාල විවිධත්වයක් ඇත. ඩෙමොනියන් යුගය තෙත් පොසිල අතීතය දිව යයි. ප්‍රතිඵලයක් ලෙස මේ පිළිබඳ අධ්‍යයනය කරන විද්‍යාඥයින්/ පර්යේෂකයන් මොවුන් වර්ගීකරණය කිරීමට සංකීර්ණ පංති/කාණ්ඩ යෝජනා කර ඇත. නවතම ප්‍රතිකර්මවල දී මොවුන් ඇරක්නාඩාවන්ගේ උප වර්ගයක් වන අතර සුපිරි ගෝත්‍ර හෝ ගෝත්‍රවලින් යුතුයි. ඒවා නම් ඒකැරිෆෝම්, පැරසීමිෆෝම්, ඔපිලියෝකැරිෆෝම්ය. ඔපිලියෝකැරිෆෝම්, පැරසිමිෆෝම්වල උප කාණ්ඩයක් වේ. මොනෝෆයිල නම් ආකාර විවාදයකට තුඩු දෙන අතර මෙම වර්ගීකරණ කාණ්ඩය (එකැරිනාවක්) අනෙකුත් ඇකිනිඩාවන්ට ඇති සබඳතාව අපැහැදිලිය. බොහෝ ඒකැරිනාවන් ඉතා කුඩා සිට කුඩා දක්වා ද (උදා 0.08-1mm) නමුත් සමහර විශාල ඒකැරිනාවන් මිලිමීටර් 10-20 දක්වා විශාල වේ. 50,000ක විශේෂ ගණනක් සොයා ගෙන ඇති අතර මිලියන 1ක පමණ හෝ ඊට වැඩි විශේෂ ගණනක් අද ජීවත් වනවා ඇත. මොවුන් පිළිබඳ අධ්‍යනය හෝ ඒක රොලෝපි නම් වේ.

මේ විද්‍යාව සඳහා ඇති ඉහල පෙලේ සඟරා නම් (විද්‍යාත්මක) ඒකැරෝලොජිය, පර්යේෂණාත්මක හා යෙදීමේ ඒකැරො විද්‍යාව. ඒකැරොලොජි විද්‍යාව සඳහා ජාත්‍යන්තර සඟරාව දැක්විය හැක.

Acarologia, Experimental and Applied Acarology and International Journal of Acarology.

ආශ්‍රිත ලිපි
කිණිතුල්ලෝ
කීඩෑවෝ

කිණිතුල්ලෝ හා කීඩෑවෝ

කිණිතුල්ලෝ හා කීඩෑවෝ


Wahabi Nouri (* 22. Januar 1970 in Casablanca) ist ein deutscher Koch marokkanischer Herkunft.

Werdegang
Nach der Ausbildung 1987 bis 1990 im Weingut Nack in Bischofsheim ging Nouri 1990 zum Bamberger Reiter in Berlin.

Ab 1991 folgten zwei Drei-Sterne-Küchen, die Schwarzwaldstube bei Harald Wohlfahrt in Baiersbronn und 1992 das Restaurant Aubergine bei Eckart Witzigmann in München. 1993 wechselte er zum internationalen Caterer Kofler & Kompanie, wo er schließlich Küchenchef wurde.

Seit 2000 ist er Patron im Restaurant Piment im Hamburger Stadtteil Hoheluft-Ost, wo er seit 2001 mit einem Michelin-Stern ausgezeichnet wird.

Auszeichnungen
 2001 Michelin-Stern
 2004 German Master Bocuse d'Or
 2007 Sieger des Bernard Loiseau Festivals auf Mauritius
 2010 "Koch des Jahres" im Gault-Millau

Weblinks
Website des Restaurants Piment

Einzelnachweise

Koch (Deutschland)
Deutscher
Geboren 1970
Mann

Wahabi Nouri


Hironobu Haga (født 21. december 1982) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder JEF United Chiba og Consadole Sapporo.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Hironobu Haga


Fata moartă este un jurnal de război scris de sublocotenentul Ioan Missir după întâmplări reale petrecute pe frontul Oituz-Mănăstirea Cașin și în estul Transilvaniei în timpul Primului Război Mondial și publicat pentru prima dată în 1937 de către Editura Cartea Românească din București.

Cartea este una dintre reușitele literaturii românești de profil, fiind în sine nu una despre război, ci un discurs despre inutilitatea acestuia. Într-un anume sens ea este în fapt o replică la cartea Pe frontul de vest nimic nou a lui Erich Maria Remarque.

A avut un mare succes în epocă, valoarea ei fiind recunoscută prin premiile acordate de Academia Română și de Societatea Scriitorilor Români. Până în anul 2006 a fost publicată în opt ediții tipărite și în una electronică.

Rezumat

Cartea este alcătuită din mai multe capitole, aflate în ordine cronologică.

 Cum am trecut Carpații
 Atac la Corond
 La rețele
 Prin Grozești, spre Hârja
 Fata moartă
 Cota 1290
 Pe valea Bucieșului
 Un Revelion
 Chef la Piscul Raței
 O permisie
 Cireșoaia
 Armistițiu
 Triunghiul morții
 Demobilizarea
 Flori veștejite
 Țugui

Scriere și publicare

Până la jumătatea anilor 1930 Ioan Missir nu se implicase într-o faptă culturală, cu excepția sprijinirii apariției periodicului Crai Nou. Fata Moartă este prima și în același timp singura carte pe care a scris-o, intrând cu toate acestea – tocmai datorită ei - în istoria literară.

Primele știri despre aceasta le-a dat Petru Manoliu (cumnatul său), sub semnătura Erasm. El a relatat în ziarul Credința, la 24 februarie 1937, că în toamna precedentă a venit "din fundul Moldovei" cu un manuscris pe care i-l încredințase doar pentru a-l citi Ioan Missir, care nu avea veleități de scriitor.
Despre acest manuscris, Manoliu a consemnat mai târziu:

Missir i-a îngăduit totuși cumnatului său să ia manuscrisul și să-l prezinte unei edituri, care, pentru a-l tipări, a pretins o prefață purtând semnătura unui general. În cele din urmă, a fost acceptată totuși garanția istoricului Nicolae Iorga.

De reținut este că, pledând ideea că "literatura de război nu trebuie să se producă în imediata actualitate", că "tema ruptă din zilele haotice ale războiului trebuie să fie coaptă și studiată, după ce au venit momentele de reculegere", Ioan Missir i-a prezentat reporterului (Mircea V. Georgescu) "un notes îngălbenit și mâncat de vremuri, pe foile căruia zac [...] însemnări telefonice care, asemenea, unui jurnal de război, au înregistrate, în ordine cronologică, toate întâmplările [...] scheletul care, prinzând viață, a dat naștere Fetei Moarte".

Titlul are legătură cu legenda unei fete moarte din dragoste pe dealurile Cașinului, care apărea soldaților în clipa morții.

Ediția originală a fost ilustrată de pictorul D. (Dumitrescu) Stoica (1886-1956).

Receptarea operei
Cartea botoșăneanului de origine armeană a avut un mare succes în epocă, succesul literar fiind meritat. Pentru ea, autorului i s-au decernat în ședința din 4 iunie 1938 ca urmare a raportului lui I. A. Bassarabescu, Premiul "I. Heliade Rădulescu" al Academiei Române și Premiul "I. Al. Brătescu Voinești" al Societății Scriitorilor Români.

Cartea a apărut în ediții succesive: prima ediție în 1937, ediția a II-a în 1938, ediția a III-a în 1939, ediția a IV-a în 1942. Ediția a V-a din 1945, ediția nouă prefațată de Teodor Vârgolici din 1967 și reeditarea ei din 1977 au avut eliminate referirile negative la bolșevism, la comportamentul armatelor ruse și la cel al soldaților ruși. Ulterior cartea a fost din nou publicată integral în anii 2004 (ediție electronică) și 2006.

Analiză literară
În opinia lui Camil Petrescu, textul lui Missir face parte dintre cele autentice, fiind scrisă cu luciditate și demnitatea de un fost luptator și în același timp face parte din adevaratul tezaur național, pe carea absolut nimic nu-l poate înlocui. Excelent scrisă, cartea scoate la iveală cu un discernământ admirabil și cu o corectitudine deosebită zone ale realității văzute, amintind prin aceasta de pătrunzătorul "spirit al frontului", alcătuitor prin el însuși al unei aristocrații naționale frumoase și autentice.

Asemănări tematice
Carte-document de o excepționala sinceritate, Fata moartă rămâne una dintre reușitele literaturii de război românești, iar autorul ei – un scriitor ce și-a descoperit târziu talentul. Experiența frontului constituie substanța cărții, care se constituie într-o cronică de tulburătoare autenticitate a Primului Război Mondial, replică, într-un anume sens, la romanul Pe frontul de vest nimic nou al lui Erich Maria Remarque.

Cartea nu este una despre război, ci un discurs despre inutilitatea acestuia. Textul este lipsit de arome politice sau lozinci propagandistice false și compune un tablou al unor eroi fără patimă, care luptă pentru viață fără a se constitui în învingători sau învinși și care sunt siliți să-și construiască eroismele pe cadavrele semenilor, indiferent că aceștia sunt camarazi sau inamici.

Documentarea realității
Cartea cuprinde aspecte importante din desfășurarea Primului Război Mondial, valoarea ei documentară fiind sporită de desele mențiuni privitoare la Regimentul 8 Vânători din Botoșani. Faptele descrise sunt specifice unui memorial de război. Caracterul textului este autobiografic, dublat de cel memorialistic.

Missir a dovedit mai curând o aplecare spre însușirile umane decât spre vitejiile formale, cu caracter declarativ, iar textul său este expresia unei sensibilități aparte pentru soldatul simplu, expus unei lumi pe care nu o înțelege. Deși pericolul nu l-a făcut să dezerteze și nici nu a încurajat pasul înapoi în condiția în care acesta ar fi știrbit demnitatea și principiile sănătoase, avocatul devenit ofițer nu și-a camuflat dezamăgirea și nu a ezitat să critice ori să refuze un ordin, dacă urmarea acestuia ar fi putut să "scrijelească" în sufletele propriilor săi soldați sau dacă ar fi putut pune în pericol inutil viețile lor.

Autorul s-a dovedit a fi un atent observator al vieții, sub toate aspectele ei. Frica animalică, demența, care și-a avut izvorul în riposta inamicului, dar și în iresponsabilitatea propriilor comandanți ori a celor din spatele frontului, precum și abrutizarea progresivă au fost sesizate cu luciditate. Tot sinceritatea a făcut însă ca aceste tablouri să nu ocupe dictatorial toată pânza epică. Alternarea momentelor de tensiune extremă cu cele duioase sau detensionate (glumele soldaților în timpul celor mai crâncene lupte, scene de bivuac, deparazitarea ostașilor, "cheful de la Piscul Raței", ironizarea jandarmilor, câteva figuri comice) au asigurat textului o veridicitate sporită.

Sunt pagini în care simți plutind sensuri de nebunie, deoarece fără nici o perspectivă, prezența neîntreruptă sub rafalele tunurilor și mitralierelor, zi și noapte, a dus la o dizolvare totală.
Datorită situației existente, nu s-a putut face distribuirea rațională a unităților și nici un răgaz adevarat (fie el cât de scurt), nu a putut fi prevazut și respectat. Astfel regimentul lui Missir a fost în linia întâi o perioadă neîntreruptă de 6 luni.
Textul te face să retrăiești cu oroare timpurile când la mai toate eșaloanele superioare de comandament pană la  corpul de armată soldatul și ofițerul "inferior" se simțeau neînțeleși, suspectați, bruftuiți, neîngrijiți și dușmăniți. Mai ales istovitoarea suferință morală îndurată de ei din această cauză dar și marea sfășiere fizică suferită de militarii istoviți de marșuri grele și măcelăriți de artileria inamică sunt creionate în mod tulburător. Autorul amintește astfel de sacrificiile uneori evitabile și în același timp inutile ale unor oameni năpăstuiți și nenorociți, făcute ca urmare a greșelilor evidente și stupide ale comandamentelor intermediare. Oroarea răzbate din amintirea concepției "economiei de muniții" (ceea ce el traduce prin "risipă de vieți omenești"), a atacurilor și contraatacurilor fără rost a unor cote decisive precum Măgura Cașinului sau  Momâia – parasite de bunăvoie, pentru a nu mai putea fi recucerite după câteva zile nici cu mari sacrifici.

Întoarcerea trupelor de pe front în 1918 a fost descrisă în mod cutremurător, într-un oraș pustiu, închis și indiferent la sacrificiul militarilor, care astfel a reușit să frângă emoția revenirii acasă:

Stil literar

Avocatul-căpitan în rezervă a ales, mai întâi, soluția cea mai bună, cea de a anula timpul scurs, de a se instala ca narator–personaj chiar în timpul acțiunilor narate. Utilizarea cu precădere a timpului prezent îl face pe cititor spectator al dramei derulate cu o viteză incredibilă. Și aici, încă o dată, a fost aleasă bine dicția și lungimea frazei: scenele de război, fie că e vorba de înaintarea sau retragerea din Transilvania, de apărarea platoului Fata Moartă sau de atacurile și contraatacurile din valea Bucieșului ori de la Cireșoaia, prind viață prin propozițiile scurte care se referă adesea doar la personajele principale.

Caracterul halucinant al imaginilor nu decurge însă doar din succesiunea extrem de rapidă a acțiunilor prezentate. Halucinante sunt și detaliile pe care ochiul combatantului le-a surprins într-un ritm infernal, compunând adesea tablouri de o atrocitate rareori întâlnită în literatura de război românească. Autorul-narator-personaj a fost de altfel de o "sinceritate" totală, necruțându-se nici pe sine, nici pe camarazi, nici pe cititor. Și această sinceritate caracterizează atât privirea în exterior, cât și în interior. Ofițerul în curgerea acțiunii se introspectează mereu, căutând în sine reazem în vertijul permanentizat.

Bogăția incidentelor comice și mânia care altfel nu se putea descărca, păstrate proaspete timp de două decenii de inima și mintea unui soldat precum o comoară ascunsă la rădăcina unui copac, au provocat astfel o mulțime de pagini de vervă îndrăcită, care poate lasa mult in urmă cărți scrise de profesioniști ai umorului.

Comparațiile făcute în planul literaturii autohtone impun cartea prin viziunea personală a autorului asupra episoadelor trăite, prin scrisul condensat și aspru al acestuia, prin forța sugestiei sale și prin unitatea stringentă a narațiunii.

Aprecieri critice
Cartea este un valoros jurnal de front, scris cu talent literar, fiind, conform scriitorului Ion Lazu, o capodoperă ignorată. Horia Gârbea a apreciat chiar că:

Referințe

Bibliografie
 Petrescu, Camil; Cărțile luptătorilor: "Fata moartă" de I. Missir și "Zile de lazaret"  de G. Banea; Revista Fundațiilor Regale, Anul V, Nr. 5, 1 mai 1938; pp. 407-412
Lectură suplimentară
 Durnea, Victor; Un scriitor adevărat: Ioan Missir ; Revista Română, Nr. 39 (1/2005)
 Vârgolici, Teodor; Comentarii literare, Vol. 1; Editura Eminescu; București; 1971

Legături externe
 Plan director de tragere Piatra Runcului 4462 ; 1951; geo-spatial.org
 Plaiul "Fata Moartă" (cota 1111): careurile 624-626 x 668-669
 Pârâul  "Fata Moartă": careurile 623-627 x 669-672
 Bostan, Ionel; Căpitanul - scriitor Ioan Missir: uraganul artileriei în Munții Cașinului; 25 octombrie 2016; bzi.ro

Vezi și
 Calea ferată Onești–Scutaru

Cărți din 1937
1937 în literatura română
Jurnale
Literatură românească despre Primul Război Mondial

Fata moartă (carte)


Akad, Mezopotamya'nın Güney Merkez kesiminde, Dicle ve Fırat nehirlerinin birbirlerine en çok yaklaştıkları yerde bulunan tarihsel bölge. Antik Babil medeniyetlerinin ana yurdu olan Akad'ın kuzeyinde Asur bölgesi, güneyinde ise Sümer bölgesi yer alıyordu. Akad isminin yerini zamanla Babil kelimesi almıştır.

Akad ismi, Sami kökenli I. Sargon'nun (Akad dilinde Şarrukin) MÖ 2300'lerde kurduğu Agade şehrinin isminden gelmektedir. Bu dönemden itibaren tüm Güney Mezopotamya hükümdarları kendilerini Sümer ve Akad kralı diye isimlendirmişlerdir. Akad, yeryüzünün ilk güçlü imparatorluğu olan Akad İmparatorluğu'nun merkez topraklarını oluşturuyordu.

Akad Kralları
 Sargon MÖ 2334-MÖ 2279
 Rimush MÖ 2279-MÖ 2270
 Maniştusu MÖ 2270-MÖ 2254
 Naramsin MÖ 2254-MÖ 2218
 Şarkali Şarri MÖ 2218-MÖ 2193

Kaynakça

Akadlar

Akad


was a town located in Ōshima District, Yamaguchi Prefecture, Japan.

As of 2003, the town had an estimated population of 4,321 and a density of 186.89 persons per km². The total area was 23.12 km².

On October 1, 2004, Kuka, along with the towns of Ōshima, Tachibana and Tōwa (all from Ōshima District), was merged to create the town of Suō-Ōshima.

External links
 Official website of Suō-Ōshima (in Japanese)

Dissolved municipalities of Yamaguchi Prefecture

Kuka, Yamaguchi


قمة الجبل في علم الطبوغرافيا هي أعلى نقطة ارتفاعا من أي نقطة أخرى متاخمة لها مباشرة. رياضيا فإن القمة هي أقصى ارتفاع على نطاق الجبل. المصطلحات الطبوغرافية التالية: ذروة، أوج، رأس، قمة، والسمت هي مصطلحات مرادفة.

مصطلح قمة يستخدم فقط بالإشارة إلى قمة الجبل ويكون معها كمية كبيرة من البروزات الطبوغرافية أو المنفصلة ذات الشكل الطبوغرافي (وهي المسافة من أقرب نقطة تفصلها عن الارتفاع العالي)، فمثلا: لا تعتبر الجلاميد الصخرية القريبة من القمة الرئيسية للجبل جزءا من القمة. وتسمى القمم القريبة من القمة الذروة، ويكون بها نتوء أو منفصلة، ولكن لا تصل إلى القيمة القطعية لتلك القمة: فإنها تسمى قمم فرعية أو قمم صغرى للقمة الرئيسية، وهي تعتبر جزءا من نفس الجبل. القمة الهرمية هي شكل مضخم ناتج من تآكل الثلج لقمة الجبل.

مراجع

انظر أيضًا
 مجسم أرضي
 تل
 جبل
 طبوغرافيا

تضاريس منحدرة
جغرافيا فيزيائية
طبوغرافيا
الخرائطية
علم المساحة
علم تقسيم الأرض
قمم

قمة جبل


ක්‍රිපූ 478 යනු, පූර්ව-ජූලියානු රෝමානු දින දසුනෙහි වසරකි. එකල එය හැඳින්වුනේ, මමෙර්කුස්ගේ සහ ස්ටෲක්ටුස්ගේ රාජ්‍යතාන්ත්‍රික වසර (හෝ, එතරම් ප්‍රචලිත නොවන අයුරින්, අබ් ඌර්බෙ කෝන්ඩිටා 276 වසර) ලෙසිනි. මෙම වසර සඳහා ක්‍රිපූ 478 යන නාමය භාවිත වීම ඇරඹුනේ මුල්  මධ්‍යතන යුගයේදී, වසර නම් කිරීම සඳහා යුරෝපයේ ප්‍රචලිත භාවයට පත් ක්‍රමය ලෙසින් ක්‍රිස්තු වර්ෂ දින දසුන් යුගය ඇරඹීම හා සමගය.

ග්‍රෙගරි දිනදසුනේ අවුරුදු
පූර්ව-ජූලියානු රෝමානු දින දසුනෙහි අවුරුදු

ක්‍රිපූ 478


Tobin Heath (født 29. maj 1988) er en amerikansk fodboldspiller, der spiller som angriber for Manchester United i den engelske FA Women's Super League og for USA's kvindefodboldlandshold. Før skiftet til Manchester United spillede hun for Portland Thorns FC. I 2016 blev hun hædret som U.S. Soccer Athlete of the Year. Hun vandt guld med USA ved Sommer-OL 2008 og 2012 og vandt verdensmesterskabet i 2015 og 2019.

Referencer

Eksterne henvisninger

Kvindelige fodboldspillere fra USA
Fodboldspillere fra Paris Saint-Germain Féminines
Fodboldspillere fra Portland Thorns FC
Fodboldspillere ved sommer-OL 2012
Fodboldspillere ved sommer-OL 2016
Fodboldspillere ved sommer-OL 2020
Olympiske mestre fra USA
Olympiske bronzemedaljevindere fra USA
Olympiske medaljevindere i fodbold
Medaljevindere ved sommer-OL 2012
Medaljevindere ved sommer-OL 2020

Tobin Heath


Die Tartasse ist ein Fluss in Frankreich, der in der Region Auvergne-Rhône-Alpes verläuft. Sie entspringt im Gemeindegebiet von Ars-les-Favets, beim Weiler Montmazot, aus dem gleichnamigen See Étang de Montmazot, entwässert generell in westlicher Richtung durch die Landschaft Combraille und mündet nach rund 21 Kilometern gegenüber von Chambonchard, jedoch im Gemeindegebiet von La Petite-Marche, als rechter Nebenfluss in die Cher. Auf ihrem Weg durchquert die Tartasse die Départements Puy-de-Dôme sowie Allier und stößt bei ihrer Mündung auf das benachbarte Département Creuse in der Region Limousin.

Orte am Fluss
 La Crouzille
 Ronnet
 Marcillat-en-Combraille

Weblinks

Einzelnachweise

Tartasse


Charlie și fabrica de ciocolată (titlu original: Charlie and the Chocolate Factory) este un film fantastic muzical pentru copii din 2005 regizat de Tim Burton. Este o coproducție americano-britanico-australiană. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Johnny Depp și Freddie Highmore. Scenariul, scris de John August, se bazeză pe cartea pentru copii Fabrica de ciocolată a lui Charlie de Roald Dahl.

Prezentare

Distribuție
 Johnny Depp - Willy Wonka
 Freddie Highmore - Charlie Bucket
 David Kelly - Grandpa Joe
 Helena Bonham Carter - Mrs. Bucket
 Noah Taylor - Mr. Bucket
 Deep Roy - Oompa-Loompas
 Missi Pyle - Mrs. Beauregarde
 James Fox - Mr. Salt
 Christopher Lee - Dr. Wilbur Wonka
 Adam Godley - Mr. Teavee
 Franziska Troegner - Mrs. Gloop
 AnnaSophia Robb - Violet Beauregarde
 Julia Winter - Veruca Salt
 Jordan Fry - Mike Teavee
 Philip Wiegratz - Augustus Gloop
 Blair Dunlop - Young Willy Wonka
 Liz Smith - Grandma Georgina
 Eileen Essell - Grandma Josephine
 David Morris - Grandpa George
 Geoffrey Holder - the Narrator

Note

Legături externe

 A Golden Ticket

Vezi și
 Willy Wonka și fabrica de ciocolată (film din 1971), regia Mel Stuart, cu Gene Wilder ca Willy Wonka
 Listă de filme pentru copii
 Listă de filme de comedie din anii 2000
 Listă de filme fantastice din anii 2000
 Listă de filme britanice din 2005
 Filmografia lui Christopher Lee

Filme din 2005
Filme americane
Filme australiene
Filme în limba engleză
Filme regizate de Tim Burton
Filme de comedie din anii 2000
Filme fantastice din anii 2000
Filme britanice
Filme The Zanuck Company
Filme Plan B Entertainment
Filme Village Roadshow Pictures
Filme Warner Bros.
Filme pentru copii
Filme muzicale
Scenarii de John August
Willy Wonka
Filme Pinewood Studios
Ecranizări de opere literare
Filme despre copii
Filme despre fabrici

Charlie și fabrica de ciocolată


Survivor Series 2003 a fost ce-a de-a șaptesprezecea ediție a pay-per-view-ului anual Survivor Series organizat de World Wrestling Entertainment. A avut loc pe data de 16 noiembrie 2003 în arena American Airlines Center din Dallas, Texas.

Rezultate
 Sunday Night HEAT match: Tajiri l-a învins pe Jamie Noble păstrându-și titlul Cruiserweight (4:13)
 Tajiri l-a numărat pe Noble după un "Buzzsaw Kick".
 Team Angle (Bradshaw, Chris Benoit, Hardcore Holly, John Cena și Kurt Angle) a învins Team Lesnar (A-Train, Big Show, Brock Lesnar, Nathan Jones și Matt Morgan) într-un 5-on-5 Survivor Series elimination match (13:15)
 Cena l-a eliminat pe Show. Unici supraviețuitori a-u fost Cena și Benoit.
  Molly Holly a învins-o pe Lita păstrându-și titlul WWE Women's Championship (06:48)
 Holly a numărato pe Lita după un "Drop Toe Hold".
 Campionul Statelor Unite din WCW Edge l-a învins pe Campionul Intercontinental din WWF Test într-un meci de unificare (11:17)
 Edge l-a numărat pe Test cu un "Roll-Up".
 Kane l-a învins pe Shane McMahon într-un Ambulance match (13:34)
 Kane a câștigat după ce i-a aplicat un Tombstone Piledriver și l-a băgat în ambulanță.
 The Basham Brothers (Danny Basham & Doug Basham) i-au învins pe Los Guerreros (Chavo Guerrero & Eddie Guerrero) păstrându-și WWE Tag Team Championship (07:31)
 Danny l-a numărat pe Chavo cu un "Roll-Up".
 Team Bischoff (Chris Jericho, Christian, Mark Henry, Randy Orton și Scott Steiner) a-u învins Team Austin (Booker T, Bubba Ray Dudley, D-Von Dudley, Rob Van Dam și Shawn Michaels) (27:27)
 Orton l-a eliminat pe Michaels fiind unicul supraviețuitor al meciului.
 Mr. McMahon l-a învins pe The Undertaker într-un Buried Alive match (11:59)
 Vince a câștigat după ce Kane l-a îngropat pe Undertaker.
 Goldberg l-a învins pe Triple H (însoțit de Ric Flair păstrându-și campionatul WWE World Heavyweight Championship (11:45)
 Goldberg l-a numărat pe HHH după un "Spear" și un "Jackhammer".
 Batista, Orton și Flair a-u intervenit în favoarea lui HHH.

Evenimente pay-per-view WWE
Survivor Series

Survivor Series (2003)


An Polystachya rugosilabia in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Victor Samuel Summerhayes. An Polystachya rugosilabia in nahilalakip ha genus nga Polystachya, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Polystachya

Polystachya rugosilabia


Ariana Grande-Butera (Boca Raton, Florida, SAD, 26. lipnja 1993.) je američka pop i R&B pjevačica, tekstopiskinja te glumica. Svjetsku slavu je stekla putem mjuzikla Broadway, te preuzimanjem uloge Cat Valentine u televizijskim serijama Victorious i Sam & Cat. Neki od televizijskih serija i filmova u kojima je također glumila su Scream Queens i Don't Look Up. U 2021. godini bila je jedna od članica žirija televizijske emisije The Voice.

Osvojila je dvije nagrade Grammy, jednu nagradu BRIT, tri Američke glazbene nagrade, tri nagrade MTV Europe Musica i dvije nagrade MTV Video Musica. Podržala je mnoge dobrotvorne udruge te ju na društvenim mrežama slijedi velik broj ljudi, zbog čega je u veljači 2019. na Instagramu postala žena s najviše pratitelja. Godine 2016. Time ju je naveo kao jednu od 100 najutjecajnijih ljudi na svijetu, dok ju je 2018 Billboard prozvao ženom godine.

Životopis
Arianina glazbena karijera počela je soundtrackom Music from Victorious 2011. Potpisala je ugovor za izdavačku kuću Republic Records, koja je objavila njen debitantski studijski album, Yours Truly 2013., koji je debitirao kao broj jedan na U.S. Billboard 200. Singl, "The Way", ušao je u top deset hitova na Billboard Hot 100 ljestvici s kritikama koje su usporedile njen široki vokalni raspon s onim od Mariah Carey.

Drugi studijski album Ariane Grande, My Everything (2014), također je dostigao broj jedan u Sjedinjenim Američkim Državama, i sadržava hit singlove poput  "Problem" i "Break Free". Neki od njenih dostignuća uključuju nagradu za Novog izvođača godine na American Music Awards 2013, omiljenim izvođačem na 40-im People's Choice Awards, i omiljenim izvođačem godine od strane Music Business Association. S pjesmama "Break Free", "Problem", i "Bang Bang", ona je provela 26 tjedna za redom u top deset Billboard Hot 100 ljestvice.

Godine 2016. izdala je treći studijski album "Dangerous Woman", koji je završio na drugome mjestu Billboardu 200. Naslovna pjesma albuma debitirala je na 10 mjestu na Billboard Hot 100, čineći Grande prvom osobom u povijesti ljestvica da vodi pojedinačno iz svakog od svojih prva tri albuma koji su debitirali u top 10 ljestvici u SAD-u. Godine 2017. Grande je objavila međunarodnu turneju "Dangerous woman" Od lipnja 2017.g. Arianini glazbeni videozapisi bili su pregledani ukupno više od jedanaest milijardi puta online.  Sva tri njezina albuma su RIAA certificirana platinom. Podržala je niz dobrotvornih društava i ima veliki doprinos društvenim medijima. 2016. g časopis "Time" je Arianu proglasio jednu od 100 najutjecajnijih ljudi na svijetu na njihovom godišnjem popisu.

Godine 2021. udala se za Daltona Gomeza.

Glazbena karijera

Yours Truly (2013.)

Grande je snimila svoj prvi studijski album Yours Truly, izvorno pod nazivom Daydreamin ', tijekom trogodišnjeg razdoblja. Izdan je 30. kolovoza 2013.  U rujnu 2013. debitirao je na prvom mjestu na američkom Billboard 200 albumu s 138.000 primjeraka albuma prodanog u prvom tjednu, čineći Grande prvom ženskom umjetnicom nakon Keshe koja je debitirala na vrhu ljestvice i rangirala na 15. mjestu. Yours Truly je također debitirao u top 10 u nekoliko drugih zemalja, uključujući Australiju, Veliku Britaniju, Irsku i Nizozemsku. Do travnja 2014. Prodano je preko 500.000 primjeraka albuma u Sjedinjenim Državama, a kasnije je postao Arianin prvi platinasti album.

My Everything (2014-2015)
U siječnju 2014. Grande je započela snimati svoj drugi studijski album s pjevačem i tekstopiscem Ryanom Tedderom i producentima Benny Blanco i Max Martinom. Istog mjeseca, osvojila je nagradu za omiljenog izvođača na People's Choice Awards 2014. U ožujku 2014. Ariana je pjevala "Women of Soul" na koncertu koji se održao u Bijeloj kući. Sljedeći mjesec, predsjednik Barack Obama i prva dama Michelle Obama ponovno su pozvali Grande da nastupi u Bijeloj kući za "Easter Egg Roll" događaj. Grande je objavila svoj drugi studio album My Everything 25. kolovoza 2014. U prvom tjednu prodao se u 69 tisuća primjeraka i debitirao na vrhu Billboard 200, postajući njezin drugi uzastopni album kojije bio 1.  u SAD-u.  Njezin glavni singl "Problem" zajedno s australskom repericom Iggy Azalea je izvođen na Radio Disney Music Awardsu 27. travnja.  Pjesma je debitirala na 3. mjestu (na kraju se "popela" na 2. mjesto ljestvice ) na Billboard Hot 100, a debitirala je na prvom mjestu na Veliko britanskim single ljestvicama, postajući Arianin prvi singl u Ujedinjenom Kraljevstvu koji je to ostvario. Pjesma "Problem"  je najveći debut single ikada izveden sa suradnjom ženskih solista. Drugi singl "Break Free" u suradnji s njemačkim glazbenikom i producentom Zedd-om ostvario je 4 mjesto na Billboard Hot 100 i broj 1 na Hot Dance / Electronic Songs. Futuristički videozapis "Break Free"  pregledan je više od 900 milijuna puta.  pjesmu "Break Free" izvele je na otvaranju 2014 MTV Video Music Awards i osvojila najbolji pop video za "Problem". Taj je videozapis pregledan više od milijardu puta. Grande i Nicki Minaj su surađivali zajedno na pjesmi Jessie J-ovoj pjesmi "Bang Bang" koja je postigla broj 3 u SAD-u, čineći je Arianinom trećom pjesmom u top 10 najboljih u istom tjednu ("Problem", "Break Free" i "Bang Bang") !!  Pridružila se Adele kao jedina ženska umjetnica s tri top 10 hitova istovremeno kao vodeći umjetnik. Glazbeni videozapis "Bang Bang" pregledan je više od 1.2 milijarda puta na YouTubeu.

Ariana je 30. rujna. 2014 objavila treći singl iz albuma My Everything "Love Me Harder" u duetu s kanadskim pjevačem Weeknd-om singl je debitirao na Billboard Hot 100, a kasnije je bio na sedmome mjestu ljestvice.  U studenom 2014, Grande snima duet s Major Lazer-om "All My Love", koji je objavljen kao četvrti singl sa soundtrack albuma za film The Hunger Games: Mockingjay - Part 1.  Istog mjeseca Grande je objavila božićnu pjesmu pod nazivom "Santa Tell Me". Koja je provela 34 uzastopna tjedna u top 10 Billboard Hot 100 u 2014.g. Grande je imala najviše top 10 najboljih singlova od bilo kojeg umjetnika te godine. Kasnije je izdala peti singl iz My Everything albuma, "One Last Time", koji je završio broju 13 na Billboard Hot 100. Do travnja 2015. prodano je preko 600.000 albuma primjeraka u SAD-u i certificiran je dvostruko platinasto od strane RIAA-e. Krajem 2015.g, Grande je započela turneju " The Honeymoon Tour" s nastupima u Sjevernoj Americi, Europi, Aziji i Južnoj Americi. Nakon ranijih uspjeha turneje dodano je više datuma,  i turneja završena u listopadu 2015. nakon ukupno gotovo 90 datuma. zarada od turneje je cca 40 milijuna dolara te je prodano preko 800.000 ulaznica. Komentari o turneji su pozitivni te su hvaljene njene vokalne sposobnosti. Grande je u suradnji s Cashmere Cat izdala pjesmu  "Adore", koja je objavljena u ožujku tijekom turneje Honeymoon Tour, jedan o novinara u časopisu USA Today izjavio je: "Arianin vokal nikad nije zvučao bolje nego u ovoj nepristupačnoj R & B "stazi". Također u 2015. Grande je glumila u nekoliko epizoda serije TV komične serije Scream Queens na Chanel # 2.

Dangerous Woman (2016-2017.)

Grande je započela snimati pjesme za svoj treći studijski album Dangerous Woman, izvorno pod nazivom Moonlight, 2015. U listopadu te godine objavila je singl "Focus", koji je u početku bio glavni singl s albuma; pjesma je debitirala na broj 7 na Hot 100.  Glazbeni videozapis pjesme pregledan je na YouTubeu više od 750 milijuna puta.  Također je potpisala ekskluzivni izdavački ugovor s Universal Music Publishing Groupom koji pokriva cijeli katalog.Grande je napravila duet na talijanskom jeziku s Andrea Bocelli u pjesmi  "E Più Ti Penso" iz svog albuma "Cinema" .Grande je također objavila svoj drugi božićni EP, Christmas & Chill, koji je debitirao na 34. mjestu na Billboardu 200 i 3. mjestu na Billboard's ljestvici. U ožujku 2016. Grande je objavila Dangerous Woman kao glavni singl imajući isto ime kao i album. Pjesma Dangerous Woman je debitirala na 10. mjestu na Billboard Hot 100 te je time postala Grandeov sedmi top 10 deset. Ariana je prva osoba u povijesti Hot 100, koja ima vodeći singl iz svakog od prvih tri albuma koji se prvi put pojavio na prvih top deset. Pjesma je kasnije došla na 8 mjesto ljestvice.   12. ožujka 2016. Grande je bila domaćin i glazbeni gost u showu Saturday Night Live, gdje je izvela pjesmu  "Dangerous Woman" te pjesmu  "Be Alright",  koju je objavila 18. ožujka.  Pjesma je završila na 43 mjestu na Billboard Hot 100.  Grande je dobila pozitivne kritike za nastup, uključujući pohvalu za njezine imitacije raznih pjevača i pjevačica. Grande je osvojila online natjecanje na Entertainment Weeklyu kao "najbolji domaćin sezone".

U svibnju 2016. je nastupila na The Voice u sezoni 10 finale, Grande je izvela drugi singl s albuma "Into You", koji je završio na 13 mjestu na Billboard Hot 100, pjesmu je izvela s Christinom Aguilerom. Into you ima preko 550 milijuna pregleda na Youtubu. Ariana je objavila svoj treći studijski album "Dangerous Woman" 20. svibnja 2016. godine;te je bio broj 1 u Velikoj Britaniji, broj 2 u Japanu, i broj 1 na nekoliko drugih tržišta, uključujući Australiju, Nizozemsku, Irsku, Italiju, Novi Zeland i Tajvan U kolovozu, Grande je objavila treći singl s albuma "Side to Side", koji je izvela zajedno s repericom Nicki Minaj, njezin osmi top 10 naslov na Hot 100, koji je na ljestvici dostigao broj 4. Glazbeni video pjesme pregledan je više od 1,4 milijardi puta. Album i naslovna pjesma bili su nominirani za Grammy Awards 2017. u 2016.g Ariana je glumila u komediji Zoolander 2. također je glumila Penny Pingleton u prosincu 2016 na NBC televizijske emisije Hairspray Live!. Grande je započela svoju turneju u veljači 2017. u Sjevernoj Americi i Europi. Nakon Arianinog koncerta u Manchester Areni u Manchesteru, Engleska, 22. svibnja bombaš samoubojica detonirao je eksploziju u predvorju arene, uzrokujući 23 smrtnih slučajeva i više od 500 ozljeda. Grande je suspendirala turneju do 7. lipnja, a 4. lipnja održala je koncert na televiziji, One Love Manchester, na Old Trafford kriketskom terenu u Manchesteru, pomažući prikupiti 23 milijuna dolara za pomoć žrtvama bombe i zahvaćenim obiteljima.

Grande, Justin Bieber, Katy Perry i drugi izvođači su nastupili također na benefitnom koncertu. Kako bi prepoznala njene napore, Gradsko vijeće nazvalo je Grande prvi počasni građanin Manchestera. Turneja se nastavila u Europi, Latinskoj Americi, Aziji i Oceani.  To je završilo u rujnu 2017, zaradivši više od 71 milijuna dolara i prodavši više od 875.000 ulaznica. Iste je godine Grande snimila naslovnu pjesmu za soundtrack za live-action remake Disney's ljepotica i zvijer s John Legendom. pjesma je debitirao na Billboard Hot 100 na broj 87. Grande se Također se pojavila u epizodi Apple Music Carpool Karaoke, pjevanjem glazbenih kazališnih pjesama sa Sethom MacFarlanom. Grande je postala ambasadorom marke za Reebok. Čak i bez objavljivanja novog albuma u 2017., Grande je postao Billboardov ženski izvođač godine. " Grande je od 2015. godine objavio pet mirisa s Luxe Markamazaradili više od 150 milijuna dolara u globalnoj prodaji do 2017. godine.

Sweetener  i Thank U, Next (2018. – 2019.)

Grande je počela raditi na pjesmama za album Pharrellom 2016. godine, ali događaji u Manchesteru teško je poremetio projekt.  20. travnja 2018., Grande je objavila pjesmu " No Tears Left to Cry " kao glavni singl s njezinog nadolazećeg četvrtog studijskog albuma, zajedno s glazbenim spotom za pjesmu.  Pjesma je debitirala na 3. mjestu na Billboard Hot 100, gdje je postala Arianin deveti singl koji je dosegnuo deset najboljih u SAD-u. Ako se, kako se i očekivalo, pjesma pojavljuje na albumu, ona će biti jedini umjetnik koji je ikada prvi put odabran iz svake od prvih četiri albuma u prvih deset na Hot 100.  Izvela je "No Tears Left na Cry "na Tonight Show 1. svibnja, gdje je otkrila da je naslov nadolazećeg albuma Sweetener. Album je bio dostupan za predbilježbu 20. lipnja 2018., zajedno s promotivnim singlom " The Light Is Coming ", koji je otpjevala u suradnji s rappericom Nicki Minaj. Drugi singl albuma " God Is a Woman " objavljen je 13. srpnja 2018.

Album je objavljen 17. kolovoza 2018., Sweetener je debitirao na prvom mjestu Billboarda 200 i dobio pohvale kritičara. Album je također osvojio Grandeovu prvu Grammy nagradu za najbolji pop vokalni album na 61. godišnjoj dodjeli nagrada Grammy.

U studenom 2018., Grande je objavila da će njen peti studijski album imati naziv "Thank U, Next". Prvi singl, "Thank U, Next", objavljen je 3. studenog 2018. Pjesma je debitirala na prvom mjestu Billboard Hot 100, postajući Gradein prvi broj jedan u SAD-u,  a glazbeni spot pjesme oborio je rekorde za najgledaniji glazbeni video na YouTubeu u roku od 24 sata od objavljivanja, a najbrži video za Vevo do 100 milijuna pregleda na usluzi YouTube. Na Spotifyu, pjesma je postala najbrža pjesma koja je dosegla 100 milijuna streamova u 11 dana i najgledaniju pjesmu umjetnice u 24-satnom razdoblju s 9,6 milijuna streamova, prije nego što je nadjačana vlastitom pjesmom "7 Rings". s gotovo 15 milijuna streamova. Kasnije istog mjeseca, Grande je objavila, u suradnji s YouTubeom, dokumentarac u četiri dijela pod naslovom Ariana Grande: Dangerous Woman Diaries. Prikazuje prizore i koncertne snimke iz Grande's Dangerous Woman Tour, uključujući trenutke s koncerta One Love Manchester i prati njezin profesionalni život tijekom turneje i izrade Sweetenera. Serija je debitirala 29. studenog 2018.

U siječnju 2019. objavljeno je da će Grande voditi na festivalu glazbe i umjetnosti Coachella Valley.  Grande će postati najmlađi umjetnik ikada na naslovnici i tek četvrti ženski headliner festivala.Postavljen je da se održava od 12. travnja do 14. travnja i od 19. do 21. travnja.  Grandeov drugi singl iz zahvalnice U, Sljedeći, "7 rings", objavljen je 18. siječnja 2019., a debitirao je pod brojem jedan na Billboard Hot 100 za tjedan 2. veljače, postajući njezin drugi singl u nizu (i ukupno) na vrhu ljestvice.  Thank U, Next je objavljen 8. veljače 2019. i debitirao na broj jedan na Billboard 200 dok je dobio kritike od kritičara. Slomio je rekorde za najveći tjedan streaminga pop albuma i za ženski album u Sjedinjenim Američkim Državama s 307 milijuna streamova na zahtjev.

Njezin treći singl "Break Up with Your Girlfriend, I'm Bored" debitirajući na broj dva, i njezin singl "Thank U, Next" porastao je na treće mjesto, a ukupni drugi umjetnik to je učinio još od Beatlesa 1964. kada su zauzeli prvih pet mjesta. U Velikoj Britaniji, Grande je postala druga solo umjetnica koja je istodobno držala broj jedan i dva mjesta i prvi glazbeni umjetnik koji se zamijenio na prvom mjestu, dva uzastopno. Grande je 20. veljače 2019. osvojio Britansku nagradu za međunarodnu žensku solo umjetnicu. Ona je također krenula na svoju treću glavnu turneju, Sweetener World Tour, kako bi promovirala i Sweetener i Thank U, Next, koja je započela 18. ožujka 2019.

Diskografija

Albumi

Yours Truly (2013.)
My Everything (2014.)
Dangerous Woman (2016.)
Sweetener (2018.)
Thank U, Next (2019.)
Positions (2020.)

Turneje

 The Listening Sessions (2013.)
 The Honeymoon Tour (2015.)
 Dangerous Woman Tour (2017.)
 The Sweetener Sessions (2018.)
 Sweetener World Tour (2019.)

Vokali
Ariana Grande ima raspon od 4 oktave (D3-B5-F6(G#7))  s izdavanjem albuma Yours Truly, Ariana je često bila uspoređivana s Mariah Carey zbog visokog vokalnog raspona te je često bila nazivana "novom Mariah Carey". Grande spada u light lyric soprano. Ariana uz lijep glas ima i vokalne sposobnosti te može s impresivnom lakoćom pjevati u petoj oktavi, a ima raspon falseta do F6.
diskografija.

Televizijske uloge

Filmske uloge

Izvori

Vanjske poveznice
 Službena stranica

Američki pjevači
Pop pjevači
Američki televizijski glumci
Američki filmski glumci

Ariana Grande


Agathosma cerefolium, es una especie de arbusto perteneciente a la familia de las rutáceas. Se encuentra en las cimas de las montañas en Sudáfrica a una altitud de 2000-3000 metros.

Descripción
Es un arbusto que alcanza los 20-90 cm de altura, con ramitas pubescentes; las hojas oblongo-lanceoladas, agudas, llanas por encima, por debajo de quilla, piloso-ciliadas en la quilla y el margen; Las flores en umbelas con pedúnculos pubescentes.

Taxonomía
Agathosma cerefolium fue descrita por (Vent.) Bartl. & H.L.Wendl. y publicado en Beiträge zur Botanik 1: 159, en el año 1824.
Sinonimia
Diosma cerefolia Vent. basónimo
Agathosma melaleucoides Sond. (1860)
Agathosma microphylla G.Mey. ex Bartl. & H.L.Wendl

Referencias

Enlaces externos

cerefolium

Agathosma cerefolium


Jalel Kadri (), né le  à Tozeur, est un entraîneur de football tunisien.

En 2022, il est nommé sélectionneur de l'équipe nationale tunisienne, à la suite du limogeage de Mondher Kebaier.

Biographie

Le 23 janvier 2022, lors du match contre le Nigeria en huitièmes de finale de la coupe d'Afrique des nations 2021, Jalal Kadri remplace le premier entraîneur, Mondher Kebaier, à la tête de l'équipe en raison de son infection au Covid-19, le match se terminant sur une victoire de la Tunisie (1-0).

Le 30 janvier, il est nommé sélectionneur après avoir été éliminé des quarts de finale de la coupe d'Afrique des nations face au Burkina Faso. Dans la foulée, il conduit l'équipe à se qualifier pour la coupe du monde 2022.

Palmarès
 Coupe Kirin (1) : 2022

Notes et références

Liens externes

Entraîneur tunisien de football
Sélectionneur de l'équipe de Tunisie de football
Entraîneur du Stade tunisien (football)
Entraîneur du Club athlétique bizertin
Naissance en décembre 1971
Naissance à Tozeur

Jalel Kadri


Góð verk 07 var áritaður Ipod nano "spilastokkur" sem Bubbi Morthens gaf út 7. mars 2007 í samstarfi við Apple umboðið á Íslandi með safni gamalla laga. Stokkurinn var fjórða safnplata Bubba á ferlinum.

Lagalisti
Ísbjarnarblús (af Lögin mín, 2006)
Við Gróttu (af 06.06.06, 2006)
Trúir Þú Á Engla (af Trúir Þú Á Engla, 1997)
Sumar Konur (af 3 heimar, 1994)
Með Vindinum Kemur Kvíðinn (af Allar áttir, 1996)
Silfraður Bogi (af Dögun, 1987)
Sumarblús (af Fingraför, 1983)
Augun Mín (af Frelsi Til Sölu, 1986)
Frosin gríma (af Konu, 1985)
Afkvæmi Hugsanna Minna (af Lífið Er Ljúft, 1993)
Friðargarðurinn (af Nóttinni Löngu, 1989)
Alltaf Einn (af Nýbúinn, 2001)
Fallegur Dagur (af Ást, 2005)

Bubbi Morthens
Hljómplötur gefnar út árið 2007

Góð verk 07