Sei Fujii (藤井 整, 1882–1954) was a human rights activist for Japanese-American individuals. He also established a California daily newspaper in 1931.

Life
Sei Fujii was born in Shūtō, Japan (as of 2013, Yamaguchi). After dropping out of Yamaguchi High School in the old system, he moved to the United States in 1903. He studied law at the University of Southern California and graduated from USC Gould School of Law. However, he was unable to get a lawyer's license because of a law that prohibited citizenship for those who were a member of "Mongolian race" and without citizenship he was unable to acquire a law license. After that, he started to fight against discrimination for Japanese immigrants with his friend J. Marion Wright, a lawyer in California. In 1928, the Supreme Court permitted Japanese-Americans to establish hospitals in Los Angeles.

In 1942, following the Japanese attack on Pearl Harbor, Fujii was arrested by the FBI and imprisoned at the Tuna Canyon Detention Station. He was then sent to an Immigration and Naturalization detention camp in Santa Fe, New Mexico and, later, an Army internment facility in Lordsburg, New Mexico.  Fujii was not released until 1946.

Several years after the war ended, the California Alien Land Law of 1913 was struck down, giving Japanese immigrants the ability to purchase land. In 1952, the law limiting citizenship was judged unconstitutional, and Fujii was finally able to acquire his citizenship at the age of 73. "He died by heart attack 51 days later," according to the Los Angeles Times.

"Lil Tokyo Reporter"
In 2012, the narrative short film "Lil Tokyo Reporter," an independent film about the activities and advocacy of Fujii in the fight for Japanese-American human rights, was produced in the US. The film was exhibited at the Los Angeles Asian Pacific Film Festival and won more than 18 awards in various parts of the US. It was directed by Jeffrey Gee Chin, a Chinese-American, and starred Japanese-American Actor Chris Tashima as Fujii.

"Sei Fujii Memorial Lantern"
In August 2015, Little Tokyo Historical Society unveiled a memorial lantern honoring Issei Pioneer Sei Fujii. The lantern was designed by Miles Endo whose grandfather Shiroichi Koyama was detained at the same Santa Fe Department of Justice Camp as Sei Fujii. The project was funded by generous donations by the community.

Law license after his death
In 2017, California's top court decided unanimously to grant him a law license 63 years after his death. According to the lawyer in the case, there are only a few cases of individuals being granted law licenses posthumously; the Los Angeles Times reported a similar case involving a Chinese immigrant.

Historic Designation of Japanese Hospital
The historic Japanese Hospital was established in 1929 Japanese Hospital, located on 101 S. Fickett. In 2016, the Little Tokyo Historical Society (LTHS) members Kristen Hayashi and Michael Okamura submitted a nomination for a City of Los Angeles Historic Cultural Monument designation.
In 2019, was designated City of Los Angeles Historic Cultural Monument #1131.

"A Rebel's Outcry: Biography of Issei Civil Rights Leader Sei Fujii (1882-1954)"
In 2021, Little Tokyo Historical Society published a book entitled "A Rebel's Outcry: Biography of Issei Civil Rights Leader Sei Fujii (1882-1954)". The biography is based on the official biography written in 1983 known as "Rafu Gigyu Ondo" by Kenichi Sato. The text was translated by Saeko Higa-Dickinson, edited by Naomi Hirahara, original artwork by Takashi Uchida, and layouts by Amy Inouye. Jeffrey Gee Chin and Fumiko Carole Fujita are named the publishers. The book incorporated historical photographs, articles, and artwork uncovered by the publishers over a ten year period. The official release was on November 2, 2021 at the Japanese American Cultural & Community Center in Little Tokyo, Los Angeles. Present was the grand-daughter of attorney J. Marion Wright, Alice LaMoree and her sons, and the daughter of attorney Owen Kupfer, Coralie Kupfer.

A subsequent event was hosted in San Francisco on December 2, 2021 at the Japanese Cultural and Community Center of Northern California. On the panel was civil rights advocate Karen Korematsu, Kenji Taguma, Jeffrey Gee Chin, and Miya Iwataki (Master of Ceremonies).

See also
Racism in the United States#Asian Americans

References

1882 births
1954 deaths
People from Yamaguchi Prefecture
Japanese emigrants to the United States
American human rights activists
Japanese-American civil rights activists
Japanese-American internees

Sei Fujii


L'analyse en composantes indépendantes (en anglais,  ou ICA) est une méthode d'analyse des données (voir aussi Exploration de données) qui relève des statistiques, des réseaux de neurones et du traitement du signal. Elle est notoirement et historiquement connue en tant que méthode de séparation aveugle de source mais a par suite été appliquée à divers problèmes. Les contributions principales ont été rassemblées dans un ouvrage édité en 2010 par P.Comon et C.Jutten.

Historique

La première formulation du problème de l'extraction d'entités primitives indépendantes mélangées dans des signaux composites a été effectuée dès 1984 par Jeanny Hérault et Bernard Ans, deux chercheurs en neurosciences et traitement du signal, pour modéliser sous la forme d'un réseau neuromimétique auto-adaptatif le codage et le décodage du mouvement chez l'humain. Ces premiers travaux  ouvraient la voie à la formulation du problème de séparation de source aveugle. Une communauté a émergé autour de cette thématique dans la seconde moitié des années 1980 essentiellement en France et en Finlande. La communauté française du traitement du signal adopta un formalisme statistique tandis que les chercheurs finlandais visaient à étendre l'analyse en composantes principales au moyen d'un formalisme connexionniste. L'algorithme proposé en 1985 était étonnamment robuste mais les explications théoriques de ses propriétés étaient incomplètes. Un premier formalisme du problème de séparation de source aveugle, ainsi qu'un algorithme permettant d'en obtenir une solution, a été proposé par C. Jutten et J. Hérault en 1991. La formalisation mathématique dans le cas le plus simple (mélange linéaire instantané) a été effectuée en 1994 par P. Comon aboutissant au concept d' analyse en composantes indépendantes.

La recherche dans ce domaine devint très active à partir des années 1990 et des chercheurs du monde entier s'intéressèrent au problème. En plus des équipes européennes précédemment évoquées, des chercheurs américains et japonais s'intéressèrent au lien entre l'ACI et le codage neuronal. Il existe plusieurs ouvrages spécialisés donnant les détails de certaines solutions proposées, ainsi que les développements théoriques s'y rattachant.

Une conférence internationale portant spécifiquement sur le sujet existe depuis 1999. Devant avoir initialement lieu tous les 18 mois, elle est désormais annuelle. Les premières éditions ont eu lieu à Aussois (France, 1999), Helsinki (Finlande, 2000), San Diego (Californie, 2001), Nara (Japon, 2003), Grenade (Espagne, 2004), Charleston (Caroline du Sud, États-Unis, 2006), Londres (Royaume-Uni, 2007) et Paraty (Brésil, 2009).

Séparation de source (problème de la soirée cocktail)

L'illustration classique de la séparation de sources est le problème de la soirée cocktail (). Lors d'une telle soirée, on dispose  microphones dans une salle dense, où  personnes discutent par groupes de tailles diverses. Chaque microphone enregistre la superposition des discours des personnes à ses alentours et le problème consiste à retrouver la voix de chaque personne (« débarrassée » des autres voix considérées comme parasites).

L'ACI permet de résoudre ce problème en considérant simplement que les personnes qui parlent à un instant donné ont des discours « indépendants ». Il ne s'agit pas de prendre en compte la sémantique de ces discours (on peut en effet espérer que certaines voix soient concordantes à ce niveau !) ni même l'acoustique (ce qui serait faux, ne serait-ce que lorsque les interlocuteurs ont des langues identiques...), mais de les considérer comme des signaux aléatoires statistiquement indépendants. Au contraire d'une chorale, les gens qui parlent en même temps à un instant donné émettent des sons indépendants.

La théorie assurant ce résultat pose néanmoins certaines hypothèses, en particulier que « le nombre de micros est supérieur ou égal au nombre de personnes ». Symétriquement, il reste aussi des indéterminations sur le résultat (les voix séparées). Celles-ci peuvent être interprétées de la façon suivante :

 on ne peut pas attribuer les voix aux personnes avec la seule connaissance des signaux retrouvés (mais un auditeur humain le pourrait). Autrement dit, on ne connaît pas l'ordre des signaux retrouvés.
 on ne connaît pas l'intensité de la voix des locuteurs. Celle-ci sera attribuée arbitrairement et un auditeur humain ne pourrait se fier qu'au ton de la voix et à la connaissance de la personne pour le déterminer.

Pour des raisons historiques et pédagogiques, l'ACI est souvent introduite comme permettant de résoudre le problème de séparation de sources. Néanmoins, il existe d'autres méthodes pour résoudre ce problème, ne faisant pas appel strictement à l'hypothèse d'indépendance statistique entre sources (la parcimonie par exemple).

Formalisme mathématique
Dans le cas le plus simple (modèle linéaire instantané non bruité), la théorie est très bien maîtrisée. Néanmoins, ce modèle de mélange semble souvent trop restrictif pour modéliser les cas pratiques. Les travaux sur les modèles de mélange plus complexes font l'objet de recherches actives à ce jour.

Modèle linéaire instantané non bruité
Quand l'information mutuelle est choisie comme fonction de contraste particulière, l'analyse en composantes indépendantes du vecteur aléatoire  revient à identifier le modèle génératif linéaire instantané non bruité suivant :

où les composantes  du vecteur  sont mutuellement indépendantes et la matrice  est de taille fixe .
Néanmoins, les conditions d'identifiabilité suivantes doivent être vérifiées pour que l'on soit assuré de pouvoir retrouver le modèle (théoriquement):
 au plus une des sources (composantes de ) peut suivre une distribution normale (gaussienne),
 le rang de la matrice  doit être égal au nombre de sources (à retrouver).

La première condition résulte de la nullité des moments et cumulants d'ordres supérieurs à deux pour une distribution gaussienne. L'indépendance revient alors à une simple décorrélation et l'hypothèse d'indépendance statistique ne permet pas de séparer les sources gaussiennes. Il est cependant possible de retrouver les autres sources non gaussiennes.

La seconde condition impose d'observer au moins autant de données qu'il y a de sources à identifier. Les travaux sur les représentations parcimonieuses ont cependant montré qu'il était possible d'extraire plus de sources que d'observations disponibles. Réciproquement, il est toujours possible de réduire la dimension des observations disponibles, au moyen d'une analyse en composantes principales (ACP) par exemple.

Quand ces deux conditions d'identifiabilité sont vérifiées, il reste cependant deux indéterminations:
 Changer l'ordre des sources ne modifie pas leur indépendance mutuelle. En conséquence, les sources identifiées par ACI ne sont pas ordonnées (au contraire de l'ACP où les sources sont ordonnées selon les valeurs propres de la matrice de variance/covariance)
 L'indépendance statistique est conservée quand les composantes sont multipliées par une constante non nulle. Autrement dit, il y a une indétermination sur l'amplitude des sources.

Ces deux indéterminations ne sont pas propres au modèle linéaire instantané non bruité et se vérifient dans le cas général.

Modèle linéaire instantané bruité
Plus réaliste que le modèle précédent, cela revient à identifier le modèle suivant :

où  est le bruit.

Modèle linéaire non instantané
Le mélange peut être convolutif. Néanmoins on peut alors se ramener à un modèle linéaire, en utilisant une transformée de Fourier par exemple.

Mélanges non linéaires
Il s'agit du cas le plus général où les observations résultent d'une transformation non linéaire des sources:

où  est une fonction non linéaire quelconque. Nous ne connaissons pas de méthode générale dans ce cas. Certains auteurs ont néanmoins proposé des méthodes pour des cas particuliers. Il s'agit d'un domaine de recherche très actif.
Dans le cas le plus général, le problème étant mal-posé la solution est loin d'être unique.

Principaux algorithmes
Le but de cette section est de donner les principales idées des algorithmes les plus connus permettant de résoudre le problème d'ACI. Ces algorithmes ont été choisis de manière à présenter un panel varié d'approches. On trouvera de nombreuses autres méthodes dans la littérature scientifique.

Nous considérons ici le modèle linéaire instantané non bruité et cherchons une estimation  des sources indépendantes  ainsi qu'une matrice de séparation  vérifiant :

Algorithme HJ

Le premier algorithme d'ACI (du nom de deux de ses auteurs) procède d'une approche  neuromimétique: il s'agit d'une utilisation des outils du traitement du signal pour modéliser un phénomène inspiré du fonctionnement neuronal. Cet algorithme était de type Robins-Monro, et recherchait itérativement des zéros communs de deux fonctions. Il est basé sur un réseau de neurones récursif dont les poids sont les termes non diagonaux de la matrice de séparation , les termes diagonaux étant contraints à la nullité. L'estimation des sources est ainsi donnée par :

Avec la règle d'adaptation suivante pour les termes non diagonaux :

 et  étant des fonctions non linéaires impaires différentes à choisir en fonction des densités de probabilité des sources à estimer. Des travaux ultérieurs ont justifié la forme de cette règle d'apprentissage et ont montré que la fonction non linéaire devait être choisie au sens du maximum de vraisemblance. La mesure d'indépendance sous-jacente à cet algorithme est l'annulation des cumulants d'ordre supérieur.

Maximisation de Contraste (CoM)
Cette famille d'algorithmes a été proposée par Comon en 1991. Ces algorithmes procèdent en balayant toutes les paires de sorties à tour de rôle. L'algorithme CoM peut calculer soit tous les cumulants des observations (comme JADE), soit à la demande, à chaque fois qu'une rotation optimale est calculée. Le choix peut être fait de manière à minimiser la complexité numérique.

Plusieurs versions ont été proposées, suivant le contraste utilisé. En 1991, il s'agissait par exemple de la somme des modules carrés des cumulants marginaux des sorties: ce contraste est maintenant appelé CoM2. Plus tard, un autre contraste, CoM1, a été proposé par Moreau: la somme des modules des cumulants marginaux des sorties. Lorsque les sources ont des cumulants marginaux toutes de même signe, il a été montré que la valeur absolue peut être retirée. Cette simplification a donné lieu à une autre solution algébrique compacte, développée par Comon.

D'autres formes plus générales de contraste basés sur les cumulants ont été ensuite proposées dans la littérature.

JADE
(Joint Approximate Diagonalization of Eigenmatrices)

Un tenseur de cumulants (à l'ordre quatre) est une matrice à quatre dimensions contenant tous les cumulants croisés d'ordre quatre. C'est aussi une application linéaire d'un espace de matrice de taille  dans un autre espace de matrice de même taille. La diagonalisation de cette application linéaire permet d'effectuer la séparation voulue sous certaines conditions. En effet, l'indépendance statistique est vue ici comme la recherche à tendre vers la nullité de tous les moments et cumulants (à tous les ordres), ce qui revient à annuler tous les éléments non diagonaux de la matrice associée à l'application linéaire sus-citée. Cardoso et Souloumiac ont proposé une méthode de diagonalisation jointe permettant de mettre en pratique ce principe. Cela revient à minimiser la somme du carrés de tous les cumulants (à l'ordre quatre) « hors diagonale » (cumulant entre deux signaux différents). En pratique, JADE nécessite le calcul de tous les cumulants d'ordre quatre, et a donc une complexité en .

Fast-ICA
Hyvärinen et Oja proposent d'estimer les composantes indépendantes au moyen d'une mesure de « non gaussianité ». En effet, le théorème central limite stipule que la somme de variables indépendantes tend asymptotiquement vers une distribution normale. Dans le cas considéré, les estimations sont une telle somme de variables indépendantes () et tendent donc vers une distribution gaussienne. En cherchant à maximiser la non gaussianité de , chacune de ses composantes tendra vers une estimation des sources indépendantes (aux deux indéterminations près). Plusieurs mesures de « non gaussianité » ont été proposées, la plus usitée étant la néguentropie qui est la différence entre l'entropie d'une variable gaussienne et l'entropie du vecteur mesuré. Hyvärinen a proposé différentes approximations de cette mesure permettant une mise en œuvre algorithmique du principe exposé.

Pour éviter que toutes les estimations convergent vers la même source, il est nécessaire d'imposer l'orthogonalité des  (sous contrainte de blanchiment, cela revient à décorréler les données, au moyen d'une analyse en composantes principales par exemple). Deux méthodes  existent pour imposer cette orthogonalité. La version dite « par déflation » estime itérativement les sources et orthogonalise chaque estimation au moyen d'un procédé de Gram-Schmidt. La version « symétrique » orthogonalise simultanément toutes les estimations.

« Fast-ICA » met ainsi en évidence de forts liens entre l'analyse en composantes indépendantes et la poursuite de projection.

Infomax
Formulé par Linsker, ce principe stipule que l'implémentation d'un modèle des capacités cognitives des mammifères au moyen d'un réseau de neurones artificiel doit être telle que le taux d'information transmis d'une couche de neurones à la suivante soit maximal. Ce taux d'information peut notamment être mesuré par l'entropie lorsque l'on se place dans le formalisme de Shannon.

Nadal et Parga ont montré que sous certaines conditions, ce principe était équivalent au principe de réduction de redondance qui énonce que le but des systèmes sensoriels des mammifères est de coder efficacement les stimuli (visuels, sonores...). En se plaçant à nouveau dans le formalisme de Shannon, cela revient à minimiser la redondance d'information de leur environnement et obtenir un codage factoriel (i.e un codage qui minimise les dépendances statistiques entre dimensions, aussi appelé codage à entropie minimale).

Bell et Sejnowsky ont exploité cette équivalence en l'écrivant:

où  est l'information mutuelle entre les sorties  et les entrées  d'un réseau de neurones,  les paramètres de ce réseau et  l'entropie des sorties. La relation ci-dessus exprime exactement que rendre maximale l'information mutuelle des sorties des réseaux (i.e obtenir un code factoriel le plus efficace possible) est identique à rendre maximale l'information qui « passe » à travers le réseau.

Ils en déduisirent une règle d'apprentissage des paramètres du réseau qui, après quelques simplifications et l'exploitation d'une règle du type « gradient relatif », revient à :

K étant une matrice diagonale dont les éléments valent 1 pour les sources sur-gaussiennes et -1 pour les sources sous-gaussiennes.

Il a été montré une équivalence de cette approche et de l'approche par maximum de vraisemblance.

Voir aussi
 analyse en composantes principales
 les cartes auto organisatrices
 la séparation (aveugle) de sources

Liens externes
  Analyse en Composantes Indépendantes par J.-F Cardoso
  Analyse en Composantes Indépendantes État de l'art (2003)
  What is independent component analysis? by A. Hyvärinen
   Tutoriel par Aapo Hyvärinen.

Références

Analyse des données
Exploration de données
Traitement du signal

Analyse en composantes indépendantes


株式会社東ハト(とうハト、)は、東京都豊島区南池袋に本社を置く菓子メーカーである。現在は東京証券取引所プライム上場の山崎製パン傘下にある。

概要
1949年(昭和24年)(都民生株式会社)創業として設立。(後の東ハトとして)1952年(昭和27年)創業の菓子メーカーであり、「キャラメルコーン」や「オールレーズン」などのロングセラー商品を製造・販売している。

創業時の社名は「東京製菓」であったが、同名の企業が多数存在したため、初代社長の好みであった鳩を冠して「鳩印東京製菓」のブランドで営業を行った。だが社名が長く、電報での発注の際に料金が余計にかかるため、問屋が「ハトトウ」・「トウハト」の略称を使用して注文するようになり、そのうち後者の響きが良かったため、後に社名にも採用する事になった。

以前は三和グループ(現・三菱UFJグループ)に属しており、みどり会のメンバーだったが、関連会社によるゴルフ場開発が失敗して多額の負債を抱えたことで、2003年に民事再生法の適用を申請して倒産する。しかし、本業の食品事業については黒字経営であったため、倒産の原因となった不動産事業を分離して、ユニゾンキャピタル傘下にてバンダイと丸紅の協力を得て再建された。

再建の際に、プロサッカー選手の中田英寿を非常勤の執行役員CBO(Chief Branding Officer=チーフ・ブランディング・オフィサー)に迎え、東ハト再建にあたった木曽健一と伴に『お菓子を仕事にできる幸福』という飛び出す絵本を作成し、社員の意識改革を図った。現在、暴君ハバネロは東ハト本社から独立した非・公式サイト「暴君.jp」を運営している。サイト上の主な企画として、不定期に行われる「暴言甲子園」や「暴大入試」がある。

かつては、同社が所有していたゴルフ場(現在は全て売却)で、ゴルフトーナメント(東ハトレディスゴルフトーナメント)が行われていた。

沿革
 1949年(昭和24年)10月 - 配給パン製造を目的として、都民生株式会社を創業として設立(後の2003年までの東ハト)。
 1952年(昭和27年)6月10日 - 創業者の小林茂義(こばやししげよし)らが東京都杉並区宮前1丁目(現在の高井戸警察署付近)に前身の東京製菓株式会社を創業として設立。ブランド名は「鳩印東京製菓」。
 1953年(昭和28年) - 社名を東鳩東京製菓株式会社に改称。
 1984年(昭和59年) - 創業者三男の小林義迪が社長就任。
 1988年(昭和63年) - 社名を東鳩製菓株式会社に改称。
 1996年(平成8年)2月 - 社名を現在の株式会社東ハトに改称。
 その後、杉並区宮前の本社社屋の老朽化に伴い、渋谷区(南新宿)に本社を移転。
 2002年(平成14年)
 2月 - 社長の小林義迪が、コンピュータ架空リース契約による経費計上等を理由に解任。副社長の楠美勲が社長に就任。東京国税局が、架空リースにより5年間で約20億円の申告漏れがあったとして、約3億4000万円を追徴課税。会社は同元社長に対し、貸金返還と損害賠償で16億円を請求する訴えを提起。
 7月 - 社長の楠美勲が臨時取締役会において解任。
 10月 - 非常勤取締役の小林順子(小林義迪元社長の妻)が社長に就任。
 2003年(平成15年)
 3月14日 - 関連会社が所有するゴルフ場の不振から多額の債務を抱え、民事再生法の適用を申請し倒産。負債総額460億円。事前に事業の譲渡先や価格を決定した上で、法的整理を開始するプレパッケージ型の再生手続であった。
 5月15日 - 企業再生ファンドのユニゾン・キャピタルとバンダイ、丸紅が出資した受け皿会社のユニゾン・ホールディング株式会社に製菓事業部門を営業譲渡し、商号を"(新)株式会社東ハト"に変更(旧・株式会社東ハトは、株式会社RERに社名変更)。
 8月4日 - 本社を東京・渋谷区(南新宿)から豊島区(池袋)に再移転。
 2006年(平成18年)7月19日 - バンダイナムコホールディングス保有の株式の一部を除いた普通株式の95%と、東京海上日動火災保険保有の無議決権優先株式全株を、山崎製パン株式会社が買い取り、子会社化。

主な商品

現在の商品
 キャラメルコーン
 ハーベスト
 ビーノ
 オールレーズン
 オールアップル
 暴君ハバネロシリーズ
 帰ってきた暴君ハバネロ
 暴君ハバネロ うまいドポテト
 暴君ハバネロチップス ハバチ
 暴君ハバネロの種
 ポテコ
 ふわうま!
 うましお味
 チーズ味
 なげわ
 パイジェンヌ
 ソルティ・バター
 ソルティ・バニラ
 ソルティ・キャラメル
 あみじゃが
 マメンズ
 つぶつぶコーン
 チュロスバー
 ガチポテ
 カルンパ
 ルフレ
 ちょこりんこ
 ザックル
 ぼうじゃが
 ポテスピー

過去の商品
 マッシーパイ
 100点満点
 暴君ハバネロ ハバピー
 暴君ベビネロ
 魔王ジョロキア
 まねき馬倶楽部シリーズ - 競馬カードオマケ付きスナック菓子。
 ガッキンドッキン - おまけシール付きスナック菓子。
 たんぱく宣言 - (有) さだまさし大世界社とのコラボ商品。名前の由来は関白宣言のもじり。
 ガンダムAGEスナック バーベキュー味
 焼ポテト
 忍者スナック ふわ丸
 旨塩味
 海老塩味
ほか

提供番組
いずれも過去に放送、または提供していた番組である。

テレビ
 オールスター家族対抗歌合戦 -(フジテレビ) 長年筆頭スポンサーだった。
 お昼のワイドショー -(日本テレビ)
 マチャアキのガンバレ9時まで!! - (日本テレビ)
 忍者キャプター -(東京12チャンネル<現:テレビ東京>)
 銀河旋風ブライガー -(テレビ東京)
 うる星やつら -(フジテレビ)
 スペースコブラ -(フジテレビ)
 みゆき -(フジテレビ)
 まんが海賊クイズ -(NET<現:テレビ朝日>) 一社提供の小学生視聴者参加のクイズ番組。司会:黒柳徹子。レギュラー:森田拳次・赤塚不二夫。
 クイズ大作戦 -(NET) 『まんが海賊クイズ』の後番組で、引き続き黒柳が司会。番組内では黒柳とレギュラーの坂本新兵によるコント形式の生CMがあった。
 あつまれ!クイズショー -(NET) 『クイズ大作戦』の後番組にして、シリーズ最後。司会は天地総子に交代。生CMもあり。なお、これら3クイズの参加者には、東ハトのお菓子が参加賞とされた。
 スーパー戦隊シリーズ -(テレビ朝日) 秘密戦隊ゴレンジャー及び科学戦隊ダイナマン〜五星戦隊ダイレンジャーまでのスポンサー。
 聖闘士星矢(初期のアニメ)-(テレビ朝日) 1987年4月 - 6月まで。
 月曜ワイド劇場 -(テレビ朝日)
 タモリ倶楽部 -(テレビ朝日)
 世界とんでも!?ヒストリー -(テレビ朝日)
 ANNスーパーJチャンネル -(テレビ朝日) 初期の全国枠(ネットワークセールス)スポンサー。
 100万円クイズハンター -(テレビ朝日) 20,000円分相当のお菓子詰め合わせを獲得できる賞品として提供していた。
 家族そろって歌合戦 -(TBSテレビ) 1975年から1979年ごろまでスポンサー。「ファミリー賞」受賞チームに同社製品詰め合わせが贈呈された。
 はばたけ!真理ちゃん -(TBSテレビ)
 土6 → 日5 -(毎日放送)
 クリスマスキス〜イブに逢いましょう -(テレビ東京)

ラジオ
 さだまさしのセイ!ヤング -(文化放送)
 (有) さだまさし大世界社 -(文化放送)
 全国歌謡ベストテン -(文化放送)
 伊集院光 深夜の馬鹿力 -(TBSラジオ) 1998年1月から2003年3月までスポンサーだった。
 田中麗奈ハートをあげるっ -(ニッポン放送系)
 銀座音楽祭 -(ニッポン放送) グランプリ受賞者にスポンサー賞として贈られていた。

脚注

注釈

出典

参考文献
 2004年『お菓子を仕事にできる幸福』(日経BP社、東ハト(編集)、木曽健一 中田英寿共著、ISBN 978-4822244088)

関連項目
 山田優(「キャラメルコーン」30周年キャンペーンなどでCM出演)
 バンダイナムコグループ
 ヤマザキビスケット(旧社名:ヤマザキナビスコ)
 ゴルフ
 東鳩オールレーズンプリンセスコンテスト
 渋谷駅 - 駅構内にアンテナショップとして「キヨスク&東ハト コラボショップ」が設置されていた。

外部リンク

 株式会社東ハト

日本の製菓業者
豊島区の企業
ヤマザキグループ
2003年設立の企業
経営再建した企業
中田英寿

東ハト


Velké Tresné je obec v Česku v okrese Žďár nad Sázavou v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 121 obyvateľov, z toho 55 mužov a 66 žien, pričom priemerný vek v obci bol 46,9 roka (muži 45,0 roka, ženy 48,5 roka).

Referencie

Pozri aj
 Zoznam obcí v Česku

Externé odkazy
 Oficiálna stránka obce

Obce okresu Žďár nad Sázavou

Velké Tresné


Bishop Peter Stasiuk, C.Ss.R. (; born 16 July 1943 in Roblin, Manitoba, Canada) is an Australian Ukrainian Greek Catholic hierarch. He served as the second Eparchial Bishop of Ukrainian Catholic Eparchy of Saints Peter and Paul of Melbourne from 16 December 1992 until 15 January 2020.

Life
Bishop Stasiuk was born to a family of ethnic Ukrainian Greek-Catholics in Canada. After attending the Eastern Redemptorists' minor seminary, he joined the Congregation of the Most Holy Redeemer in 1960, where he made his profession on 28 August 1962 and his solemn profession on 28 August 1965. Stasiuk was ordained as a priest on 2 July 1967, after studies at the Saint Paul University in Ottawa, Canada. Then he continued his studies in another Canadian university, University of Ottawa and in France in the François Rabelais University in Tours.

After returning from studies, he had various pastoral assignments and served as parish assistant, professor, superior and director at the Redemptorist Institutes in Canada.

On 16 December 1992 Fr. Stasiuk was nominated by Pope John Paul II and on 9 March 1993 consecrated to the Episcopate as the second eparchial bishop of the Ukrainian Catholic Eparchy of Saints Peter and Paul of Melbourne. The principal consecrator was Metropolitan Maxim Hermaniuk, the retired head of the Ukrainian Catholic Archeparchy of Winnipeg.

References

External links

1943 births
20th-century Eastern Catholic bishops
21st-century Eastern Catholic bishops
Australian Eastern Catholics
Australian people of Ukrainian descent
Bishops of the Ukrainian Greek Catholic Church
Canadian people of Ukrainian descent
Canadian emigrants to Australia
Eastern Catholic bishops in Oceania
Living people
People from Roblin, Manitoba
Redemptorist bishops
Saint Paul University alumni
University of Ottawa alumni
University of Tours alumni

Peter Stasiuk


Opisthothelae sunt arthropoda cuiusdam taxi ordinis Aranearum, quod Mygalomorphas et Araneomorphas comprehendit, Mesothelis exclusis. Opisthothelae aliquando cladus  inordinatus et aliquando subordo aranearum offeruntur, cum mygalomorphae et araneomorphae ad infraordines demoveantur.

Inter opisthothelas, dentes chelicerales mygalomorpharum pro apertura orali deorsum spectant, et araneam praeda solum desuper et sursum apprehendere sinunt, quoniam inter araneomorphas inter se sicut forcipes aspectant, apprehensionem stabiliorem sinentes. Cito distinguere araneomorphas et mygalomorphas ergo est difficile, nisi ut specimina sint satis magna ad sinendem praesentem dentium investigationem.

Adnotationes

Bibliographia
Scientific name: Opisthothelae. in S. J. Brands, ed., 1989-praesens. The Taxonomicon. Universal Taxonomic Services, Zwaag Netherlandiae.
Coddington, J. A. 2005. Phylogeny and Classification of Spiders. In Spiders of North America: An Identification Manual, ed. D. Ubick, P. Paquin, P. E. Cushing, et V. Roth, 18–24. American Arachnological Society. ISBN 0977143902.

Nexus externi

Taxa 1990
Taxa R. C. Brusca

Opisthothelae


Veliae  (alia nomina: Velia, Casalis Veliarum, Terra Veliarum, Graece Elos) (Italiane: Veglie) sunt oppida Italiae et municipia, circiter 14 340 incolarum, in Apulia regione administrativa, in Provincia Lupiensi et in Sallento historica ac geographica plaga sitae. Incolae Velienses appellantur.

Insigne

Geographia
 Sallentum (terram)

Ecclesia Catholica Romana
 Archidioecesis Brundusina-Ostunensis

Fractiones, vici et loci in municipio

Fractiones
 Mons Ruga (Italiane: Monteruga)

Municipia finitima
 Campiae,
 Carmianum,
 Fanum Sanctae Mariae de Novis,
 Liberanum,
 Neritum,
 Salices.

 Apuliam (regionem),
 Provinciam Lupiensem,
 Sallentum (terram),
 Lupias seu Lycias (urbem),
 Municipium Italiae.

Nexus externi
 Situs publicus

Pinacotheca

Notae

Municipia in provincia Lupiarum

Veliae


Սվեն-Գյորան Էրիկսոն (, ), շվեդ նախկին ֆուտբոլիստ, ով հանդես է եկել մի շարք շվեդական ակումբներում։ 1976 թվականից անցել է մարզչական աշխատանիքի, իր կարիերայի ընթացքում մարզել է այնպիսի ակումբներ, ինչպիսիք են իտալական Ֆիորենտինան, Լացիոն և Ռոման, անգլիական Մանչեսթեր Սիթին և Լեսթեր Սիթին, ինչպես նաև Անգլիայի, Մեքսիկայի և Կոտ դ'Իվուարի ազգային հավաքականները, սակայն առավել հայտնի է դարձել պորտուգալական Բենֆիկան մարզելու տարիներին։ Ներկայումս հանդիսանում է չինական Գուանչժոու Ֆուլի ակումբի գլխավոր մարզիչ։

Կարիերա
2007 թվականի հուլիսից մինչև 2008 թվականի հունիսի 2-ը գլխավորել է անգլիական Մանչեսթեր Սիթին։ 2008 թվականի հունիսի 3-ից մինչև 2009 թվականի ապրիլի 2-ը գլխավորել է Մեքսիկայի ֆուտբոլի ազգային հավաքականը։ 2009 թվականի հուլիսից միչնչև 2010 թվականի փետրվարը հանդիսացել է Նոթս Քաունթիի սպորտային տնօրենը, որը հանդես է գալիս Անգլիայի երկրորդ ֆուտբոլային լիգայում, այն իր հեղինակությամբ Անգլիայում չորրորդն է։ Ղեկավարության փոփոխությունից հետո Էրիքսոնը լքեց պաշտոնը։ 2010 թվականի հոկտեմբերի 1-իցնշանակվեց Լեսթեր Սիթիի գլխավոր մարզիչ։ Կնքվեց երկու տարվա պայմանագիր։. 2011 թվականի հոկտեմբերի 24-ին Էրիքսոնն ազատվեց Լիսի մարչի պաշտոնից։.
2012 թվականի դեկտեմբերին բանակցություններ էր վարում Ուկրաինայի հավաքականի գլխավոր մարզչի պաշտոնը ստանձնելու համար, սակայն դրանք ավարտվեցին անհաջողությամբ։

Մարզչական նվաճումներ

Միջզագային առաջնություններ
 2002 և 2006 թվականների աշխարհի առաջնության 1/4 եզրափակչի մասնակից
 ԵՎՐՈ 2004-ի 1/4 եզրափակչի մասնակից

Եվրագավաթներ
 ՈՒԵՖԱ-ի գավաթի չեմպիոն՝ 1982
 Չեմպիոնների գավաթի եզրափակչի մասնակից՝ 1990
 Գավաթակիրների գավաթի հաղթող՝ 1999
 Եվրոպայի սուպերգավաթակիր՝ 1999

Ազգային առաջնություններ
 Շվեդիայի չեմպիոն՝ 1982
 Շվեդիայի գավաթակիր՝ 1979, 1982
 Պորտուգալիայի չեմպիոն՝ 1983, 1984, 1991
 Պորտուգալիայի գավաթակիր՝ 1983
 Պորտուգալիայի սուպերգավաթակիր՝ 1989
 Իտալիայի գավաթակիր՝ 1986, 1994, 1998, 2000
 Իտալիայի չեմպիոն՝ 2000

Անձնական նվաճումներ և տիտղոսներ
 Իտալիայի տարվա լավագույն մարզիչ (2000)
 Շվեդ արքայազնի մեդալ՝ սպորտային ոլորտում ունեցած նվաճումների համար (2001)
 Շվեդիայի տարվա ֆուտբոլային անձ (2001)
 Մեծ Բրիտանիայի տարվա սպորտային մարզիչ (2001)
 BBC-ի վարկածով տարվա մարզիչ (2001)

Ծանոթագրություններ

Արտաքին հղումներ
 Էրիկսոնի ինքնակենսագրականի մասին
 The Guardian-ը Էրիկսոնի մասին

Շվեդ ֆուտբոլիստներ
Շվեդ ֆուտբոլային մարզիչներ
Ռոմա ՖԱ մարզիչներ
Մանչեսթեր Սիթի ՖԱ մարզիչներ
Տուրսբյու քաղաքում ծնվածներ
Ֆուտբոլային մարզիչներ այբբենական կարգով
Ֆուտբոլի պաշտպաններ
Պրեմիեր Լիգայի մարզիչներ

Սվեն-Գյորան Էրիկսոն


Turkana môže byť:

 kmeň v Keni, pozri Turkana (ľud)
 jazyková skupina v Keni, pozri Turkana (jazyk)
 jazero v Keni, pozri Turkana (jazero)
 planéta Turkana IV v epizóde zo seriálu Star Trek Next Generation

Turkana


Rahib Əliyev (tam adı: Rahib Seyidağa oğlu Əliyev; ) — Azərbaycan teatr və kino aktyoru, Azərbaycan Respublikasının əməkdar artisti (2006).

Həyatı
Rahib Əliyev 12 iyul 1945-ci ildə Bakı şəhərində anadan olmuşdur. O, çox gənc yaşlarından Sovet hakimiyyəti dövründə fəaliyyət göstərən "xalq teatrları"nda, eləcə də 1950-ci ilin sonlarından dram dərnəklərində aktyor kimi çıxış etmiş, bir çox obrazlar yaratmışdır. Aktyor 1965-ci ildə M. Əliyev adına Azərbaycan Dövlət Teatr İnstitutunun dram-kino aktyorluğu fakültəsinə daxil olmuş, 1969-cu ildə oranı bitirmişdir. Hələ institutda oxuyarkən 1967-ci ildə Azərbaycan Dövlət Gənc Tamaşaçılar Teatrına dəvət olunmuş və həmin tarixdən etibarən bu günə qədər fasiləsiz olaraq bu teatrda çalışır. Rahib Əliyev 18 sentyabr 1968-ci ildən rəsmi olaraq öz aktyorluq karyerasına başlamışdır. 1974-cü ildən Azərbaycan Teatr Xadimləri İttifaqının üzvüdür.

Fəaliyyəti
Gənc Tamaşaçılar Teatrının səhnəsində 70-dən artıq obraz yaratmışdır. Onun yaratdığı Cəbi, Vəzir, Aşıq, Mirzə Salman, Hərbi geyimli, Babaşov, Tülkü, Baba, Dünyagörmüş, İsmayıl, Molla Əsədulla, Molla Xudaverdi, Kərəmli, Bəkir Eniştə, Fərəcov, Aramış Aşotoviç, Vəzir, Ancelo, Qoca, Rəhim kimi obrazlar aktyorun rəngarəng yaradıcılıq palitrasının nümunələrindəndir.

Rahib Əliyev 60 illik dövrü əhatə edən yaradıcılığında dəfələrlə fəxri fərmanlarla, mükafatlarla və döş nişanları ilə təltif olunmuşdur. Azərbaycan teatr sənətinin inkişafında xidmətlərinə görə 2006-cı ildə "Azərbaycan Respublikasının əməkdar artisti" fəxri adına, 2011, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018-ci illərdə də Prezident mükafatına layiq görülüb.
2015-ci ildə Rahib Əliyevin Gənc Tamaşaçılar Teatrında 70 illik yubileyi qeyd edilmişdir.

Teatr fəaliyyəti
Azərbaycan Respublikasının əməkdar artisti Rahib Əliyev Azərbaycan teatrında bir çox özunəməxsus obrazlar yaratmışdır.

Filmoqrafiya

Mükafatları
 16 may 2006-cı ildə "Azərbaycan Respublikasının əməkdar artisti" fəxri adına layiq görülmüşdür.
 3 may 2011-ci ildə, 1 may 2013-cü ildə, 30 aprel 2014-cü ildə, 6 may 2015-ci ildə, 6 may 2016-cı ildə, 1 may 2017-ci ildə və 9 may 2018-ci ildə Prezident Mükafatına layiq görülmüşdür.
 10 mart 2015-ci ildə Azərbaycan Teatr Xadimləri İttifaqının "Sənətkar" medalı ilə təltif olunmuşdur.
 10 dekabr 2018-ci ildə Azərbaycan Dövlət Gənc Tamaşaçılar Teatrının 90 illik yubileyi münasibətilə və Azərbaycanda teatr sənətinin inkişafında xidmətlərinə görə "Tərəqqi" medalı ilə təltif olunmuşdur.

Qalereya

Xarici keçidlər
 Rahib Əliyev — Gənc Tamaşaçılar Teatrı

İstinadlar

Azərbaycan aktyorları
Azərbaycan Dövlət Mədəniyyət və İncəsənət Universitetinin məzunları

Rahib Əliyev (aktyor)


Newbury oteno Ontario ici actew, Kanata. Irikik e tacinaniwok
447 (2011).

E matcectakaniwok
Otenowa

Newbury


Kokuli may refer to:

 Kokuli, Arizona, an historical name for Hickiwan, Arizona, a populated place in Pima County
 Kokuli, Greece, the Turkish eponym for Koukouli, Ioannina, a village of the Zagori region

Kokuli


Činditi () je naziv za zavezniško specialno silo, ki je delovala pod britanskim poveljstvom med burmansko kampanjo druge svetovne vojne.

Delovali so kot samostojne skupine daljinskega izvidovanja, ki so delovale globoko v japonskem zaledju na področju okupirane Burme (današnji Mjanmar).

Večina činditov je prišla iz vrst Britanske kopenske vojske in enot Gurk britanske Indijske kopenske vojske. Iz vrst Burmancev so pridobili izvidnike, medtem ko so pripadniki ameriških Letalskih sil Kopenske vojske ZDA (USAAF) zagotavljali zračno podporo.

Začetek

Pobudo za ustanovitev činditov je podal britanski brigadir Orde Charles Wingate, ki je služil pod Archibaldom Wavellom, vrhovnim poveljnikom na Daljnem vzhodu.

Wingate je imel kot častnik Sudanske obrambne sile (1928-33) izkušnje tako iz protigverilskega kot gverilskega bojevanja. Med arabsko vstajo v Palestini je ustanovil Specialne nočne oddelke, protigverilske mešano britansko-judovske oborožene skupine, ki so postavljale zasede arabskih napadalcem na britanske naftovode.

Na začetku druge svetovne vojne je Wingate ustanovil t. i. Gideon Force, ki je bila sestavljena iz sudanskih, etiopijskih in abesinskih vojakov. Pod njegovim poveljstvom so izvajali gverilske napade v italijanskem zaledju, pri čemer so napadali oskrbovalne kolone ter izvajali izvidniško-obveščevalno dejavnost za potrebe britanskih oboroženih sil.

Potem, ko je bila Gideon Force razpuščena leta 1941, je Wingate zbolel za malarijo in bil poslan nazaj v Britanijo na zdravljenje. Njegovo poročilo o delovanju v Abesiniji je prejel tudi Winston Churchill, ki je bil naklonjen nekonvencionalnim silam. Zaradi Wavellove prošnje je bil Wingate februarja 1942 dodeljen Poveljstvu Britanske Indije.

Wavell je želel, da Wintgate ustanovi podobno nekonvencionalno enoto, ki bi z gverilskim delovanjem zaustavila japonsko napredovanje. A zaradi hitrega japonskega napredovanja je Wintgate prišel na idejo, da bi redna enota izvajala globinsko bojevanje; idejo o hitro mobilni, lahko opremljeni enoti je dobil na podlagi japonskega uspeha hitrega prečkanja džungle v napadu na Burmo in Singapur. Tako je bil iz Burme s posebnim letalom evkuiran nazaj v Indijo, kjer je Wavellu predstavil novo idejo. Dobil je dovoljenje za ustanovitev 77. (indijske) pehotne brigade, ki je bila sestavljena iz 13. bataljona Kraljevega polka, 3. bataljona 2. polka gurških strelcev, 2. bataljona polka burmanskih strelcev, 142. komandoške čete, odreda RAF in Wingatovega štaba.

Simbol in naziv za enoto je predlagal stotnik Aung Thin (Burmanska kopenska vojska) in sicer Chinthé - ime za kipe burmanskega mitičnega bitja, ki varuje budistične templje.

Brigada se je pričela formirati v poletju 1942 na področju Jhansija. Wingate je sam prevzel urjenje pripadnikov v gverilskem in džungelskem bojevanju, ki je potekalo med deževno dobo. Urjenje je služilo tudi kot selekcijski postopek, saj so brigadi dodeljene enote sestavljali vojaki različne kvalitete. Najbolj izkušeni so bili pripadniki 142. komandoške čete (poveljnik Michael Calvert), iz katerih so sestavili minerske oddelke in pripadniki 2. polka burmanskih strelcev, ki so jih organizirali v izvidniške voje. 13. bataljon Kraljevega polka je bil ustanovljen izključno za obalno-obrambne naloge v Veliki Britaniji in nato za notranje-varnostne naloge v Indiji; povprečna starost pripadnikov je bila tako 33 let, pri čemer so vsi končali osnovno urjenje. Najbolj neizkušeni so bili pripadniki 3. bataljona 2. polka gurških strelcev, ki so imeli povprečno le 18 let in le okoli 11 mesecev vojaške službe. Tako so iz brigadne sestave izločili vse psihofizično nepripravljene vojake ter vse vojake, starejše od 40 let. Da bi izpopolnili brigado, so začeli sprejemati prostovoljce iz vse britanske Indijske kopenske vojske, s čimer so pridobili veliko motiviranih mož, ki so bili pripravljeni na težko džungelsko bojevanje..

Hkrati pa je izpopolnjeval tudi svojo idejo: pripadniki enote se bodo peš prebili v sovražnikovo zaledje ter izkoriščali svojo mobilnost in element presenečenja, da bodo napadli japonske oskrbovalne kolone. Ker bodo mobilnost pridobili z žrtovanjem težke oborožitve in preskrbovalne enote, bodo izkoristili vojno letalstvo za bližnjo letalsko podporo (namesto artilerijske podpore) ter za oskrbovanje.

Standardna brigadna organizacija ni bila primerna za tako obliko delovanja, zato je Wingate razbil brigado na sedem enakovrednih kolon; vsaka kolona je bila tako sestavljena iz treh pehotnih vodov, podpornega voda ter skupine usmerjevalcev letalske podpore. Dve ali več koloni sta bili nato združeni pod poveljstvo skupine, ki je nato sama spadala pod brigadno poveljstvo. Osnovna oborožitev činditov so bile puške SMLE ter brzostrelke Thompson. Poleg tega pa je imela vsaka kolona še: tri 2-palčne minomete, štiri Boysove protitankovske puške, dva srednja mitraljeza Vickers, dva lahka protiletalska topova in devet lahkih mitraljezov Bren. Osnovno transportno sredstvo, poleg vojakov, pa naj bi predstavljalo še tisoč mul, ki bi tovorile radijsko opremo, strelivo in oskrbo ter v primeru potrebe predstavljale tudi zalogo rezervne hrane.

Vsak vojak je tako na sebi nosil več kot 35 kilogramov opreme, kar je bilo več kot obremenitev mul. S seboj je nosil tedensko zalogo hrane, mačeto ali nož kukri, osebno orožje s strelivom, ročne bombe, šotorsko krilo, dodatno obleko in druge osebne potrebščine.

Operacija Longcloth

8. februarja 1943 se je pričela operacija Longcloth, ko je 77. pehotna brigada (v moči 3000 vojakov) prečkala mejo in prodrla v Burmo. Prvotni namen operacije so bile diverzijske naloge v podporo večji ofenzivi. Slednja je bila odpovedana, a je Wingate uspel prepričati Wavella, da vseeno izpeljejo lastno operacijo.

13. februarja so činditi pričkali reko Chindwin in čez dva dni so se prvič spopadli z Japonci. Dve koloni sta napredovali proti jugu; letalska podpora je bila izvajana podnevi, s čimer so hoteli doseči vtis, da je to glavni napad načrtovane ofenzive. V podporo temu so imeli v sestavi brigade tudi vojaka, ki je igral vlogo britanskega generala. RAF je izvajala tudi letalske napade vzdolž poti kolon. Načrtovano je bilo, da bi obe koloni takoj po vstopu v Burmo zavili proti vzhodu in tako napadli glavno sever-jug železnico. Ena kolona je uspešno izvedla napade na železnico, medtem ko je druga padla v japonsko zasedo; polovica te kolone se je uspela vrniti nazaj v Indijo.

Pet drugih kolon je napredovalo proti vzhodu. Dve med njimi, pod poveljstvom Michaela Calverta in Bernarda Fergussona, sta napredovali proti glavni sever-jug železnici v Burmi. Calvertova kolona je dosegla železnico in jo uničila na 70 mestih. Fergusson je prišel čez dva dneva in prav tako uničil železnico.

V bojih so imeli činditi številne ranjence, ki pa jih niso mogli nositi s seboj; nekatere so tako pustili za seboj v lokalnih vaseh. Wingate je že pred operacijo izdal ukaz, da je potrebno pustiti za seboj vse ranjenje, a vse kolone tega niso upoštevale in so ranjence nosile s seboj. Činditi so se premikali po takem terenu, da velikokrat niso imeli druge poti, kot tiste, ki so jih sami izsekali skozi džungelsko rastlinje z mačetami in kukriji (enkrat so si od lokalnih prebivalcev celo izposodili).

Wingate je v Burmi večkrat spremenil predhodne načrte, o čemer pogosto ni obvestil vseh poveljnikov kolon. Večina dveh kolon se je obrnila nazaj proti Indiji, potem ko sta obe padli v japonske zasede. Po napadih na železnico je Wingate ukazal prečkanje reke Iravadi, a druga stran reke se je izkazala za neprimerno okolje; Japonci so zaradi rečnega sistema in razvejanega cestnega omrežja uspeli skrčili britansko operativno področje.

Konec marca se je Wingate odločil, da bo umaknil večino sil, istočasno pa je poslal eni koloni ukaz, naj še naprej napredujeproti vzhodu. Tako se je odločil, ker so oskrbovalna letala dosegla svoj operativni doseg, prav tako pa so Japonci povečali pritisk na čindite. Kolone so dobile ukaz, naj se znajdejo in samostojno najdejo pot nazaj v Indijo. Na povratku je bila najtežja naloga prečkanje reke Iravadi, saj so Japonci na obrežje postavili opazovalce in patrulje. Postopoma so se vse kolone razbile na manjše skupine in same napredovale proti Indiji. Wingatov štab se je uspel vrniti v Indijo pred večino svojih mož, ki so se vračali vse do jeseni 1943. Nekatere skupine so se prebile na skrajni sever Burme, nekateri činditi pa so prišli vse do Kitajske. Višji poveljniki so ob umiku storili vse, kar so mogli: nadaljevali so letalsko oskrbo ter letalski transport ranjencev.

Konec aprila se je tako končala operacija, ki je trajala tri mesece. Večina preživelih činditov je povprečno prehodila med 750 in 1000 milj. Od 3.000 vojakov na začetku operacije jih je 818 padlo, bilo ujetih, ali pa so podlegli bolezni; 2.182 se je vrnilo nazaj v Indijo. Od teh jih je bilo okrog 600 preveč izčrpanih ali prehudo ranjenih, da bi se lahko vrnili v aktivno službo. Izmed preostalih vojakov je Wingate naredil selekcijo najbolj sposobnih, ki jih je obdržal, medtem ko so ostale vrnili nazaj k njihovim izvirnim enotam.

Vmesno obdobje

Kljub temu, da je poveljstvo Britanske kopenske vojske v Indiji kritiziralo uspešnost činditov (Japonci so popravili železnico v manj kot tednu dni), pa so prispevali k porastu morale zavezniških vojakov v Indiji in prejeli so veliko pozornost s strani medijev.

Wingate je napisal operacijsko poročilo o vračanju v Indijo, ki je bilo zelo kontroverzno, saj je Wingate v njem napadel častnike pod njegovim poveljstvom. Poročilo je bilo napisano tako, da je opravičevalo napake Wingata ter hkrati  napadalo druge častnike, pri čemer je imel Wingate zelo omejene podatke. S pomočjo njegovih političnih zaveznikov v Londonu je poročilo prejel tudi Churchill, ki je bil navdušen nad prebranim; Wingate ga je nato spremljal na konferenco v Quebecu leta 1943. Njegov koncept o daljinskih penetracijskih operacijah v japonskem zaledju je končno dobil uradni blagoslov ter istočasno pridobil tudi ameriško podporo. Slednji so v okviru Kopenske vojske ZDA pričeli razvijati svojo enoto s podobnim konceptom in sicer t. i. Merrillovi maraderji.

Medtem, ko so se člani prve činditske ekspedicije vračali nazaj v Indijo, so tam ustanovili drugo činditsko brigado in sicer 111. (indijsko) pehotno brigado. Brigada je dobila vzdevek Leopardi, ukaz o ustanovitvi pa je izdal general Wavell brez Wingatovega vedenja, ki je bil še vedno v Burmi. Slednji je imel močen odpor proti indijski kopenski vojski, predvsem zaradi etične in verske raznolikosti v enotah (kar je vplivalo na logistično podporo) in slabih britanskih častnikov. Vseeno je Wavell osebno izbral brigadnega poveljnika brigadirja Joeja Lentaigneta.

Wavell je z ustanovitvijo dveh činditskih brigad upal, da ju bo v letu 1944 uporabljal izmenično: medtem, ko bi ena brigada delovala med dvema in tremi meseci v japonskem zaledju, bi bila druga brigada na okrevanju in izpopolnjevanju v Indiji. A po vrnitvi iz Quebeca je Wintgate predstavil svoj obširnejši načrt za drugo ekspedicijo, ki je prejel podporo vrhovnega poveljstva in sicer za ustanovitev šestih činditskih brigad. Kljub nasprotovanju, da bi med čindite vključili enote britanske Indijske kopenske vojske, je moral sprejeti 111. brigado in dva bataljona Gurkov v 77. brigadi. Da bi pridobili izkušeno britansko osebje za ostale štiri divizije, je vrhovno poveljstvo razpustilo izkušeno britansko 70. pehotno divizijo, s čimer je Wingate dobil 14., 16. in 23. pehotno brigado; to se je zgodilo kljub nasprotovanju generalporočnika Williama Slima in drugih poveljnikov, ki so divizijo hoteli uporabiti v klasični vlogi. Šesta činditska brigada pa je postala neizkušena 3. (zahodnoafriška) pehotna brigada iz 81. (zahodnoafriške) divizije.

Drugi nabor bodočih činditov je bil na splošno boljši kot prvi, a tudi ta je moral opraviti trenažno-selekcijski postopek. Ponovno so izločili vse psihofizično nepripravljene in prestare vojake ter jih zamenjali s prostovoljci iz britanske Indijske kopenske vojske.

V Quebecu je Wingate uspel pridobiti tudi obsežno ameriško pomoč. Tako je bila ustanovljena 1. zračna komandoška skupina, ki je bila zadolžena izključno za letalsko podporo in evakuacijo za čindite. Prav tako pa so Američani dostavili obroke K, ki so bili boljši kot britanski obroki, a še vedno premalo kalorični za dolgotrajne aktivne operacije.

Za drugo ekspedicijo so vse enote uradno poimenovali 3. (indijska) pehotna divizija, a so uporabljali tudi naziva: Special Force in Long Range Penetration Groups; kljub temu pa je bil najbolj uporabljen stari naziv - činditi.

Nova činditska sila je pričela urjenje v Gwaliorju, pri čemer so se predvsem osredotočili na prečkanje rek, miniranje in bivakiranje. Calvert in Fergusson, oba pravkar povišana v brigadirja, sta prevzela poveljstvo dveh brigad; oba sta bila zadolžena za večino urjenja in razvoj vojaške taktike. Wingate pa je bil večino tega časa odsoten; sprva v Quebecu, nato pa je zbolel za tifusom, ko je pil oporečeno vodo v Severni Afriki, ko se je vračal nazaj v Indijo.

Načrti

V primerjavi s prvo ekspedicijo (taktika stalno premikajočih se kolon) so radikalno spremenili vojaško taktiko za drugo ekspedicijo - razvili koncept so fortificiranih baz v japonskem zaledju, iz katerih bi nato odhajale kolone na akcije v bližnji okolici.

Sprememba je bila deloma posledica okrepitve delovanja japonskih patrulj vzdolž burmanske meje, s čimer se je zmanjšala verjetnost za uspešen prodor v japonsko zaledje. Polkovnik Philip Cochran pa je predlagal novo metodo dostopa - namesto pešačenja skozi džunglo je zagotovil, da lahko transportira tako moštvo kot opremo s pomočjo jadralnih letal. Wingate se je tako strinjal, da večina činditov odpotuje v Burmo z zračnim transportom, s čimer se je povečala zmožnost činditov za izpolnitev svojih ciljev.

Predhodne enote naj bi tako pristale z jadralnimi letali na izbranih poljih v Burmi in jih nato preoblikovala v letališča, ki bodo sposobna sprejeti množične pristanke transportnih letal. Da bi celotna operacija uspela, je bilo kritično, da 1. zračna komandoška skupina uspe transportirati in oskrbovati čindite v sovražnikovem zaledju.

Istočasno z vojaškim delovanjem pa je Wingate načrtoval tudi splošno vstajo kačinskega prebivalca severne Burme. A zaradi nasprotnega mnenja, ki je prišlo s strani Force 136 (britanska organizacija, odgovorna za koordinacijo odporniških gibanj na japonskih okupiranih področij), se je moral Wingate odpovedati temu načrtu. Odnose s Force 136 pa je poslabšal tudi Wingatov ukaz, s katerim je preprečil Dah Force (britansko vodena sila kačinskih paravojakov, ki so bili dodeljeni činditov) sodelovanje s Force 136, uradno zaradi varnostnih razlogov.

V zadnjih mesecih leta 1943 so izdelovali dokončno strategijo za Indijo, kot so si jo zamislili v Quebecu. Novembra istega leta pa je bil dokončno znan strateški načrt za suho sezono leta 1943; činditi naj bi tako v sklopu Jugovzhodnoazijskega poveljstva prevzeli glavno pobudo za ponovno zavzetje severne Burme. Strateški načrt je odobril tudi Kombiniran štab načelnikov štabov med konferenco v Kairu; medtem ko so bile druge načrtovane operacije preklicane oz. so zmanjšali njihovi obseg, je činditski načrt ostal nedotaknjen.  Kljub temu pa so spremembe na terenu in v lastnem zaledju povzročile, da so se načrti spreminjali vse do začetka same operacije

Činditi so tako dobili nalogo, da pomagajo silam pod poveljstvom Josepha Stilwella, ki so imele nalogo podaljšanja ledoške ceste preko severne Burme do Burmanske ceste, s čimer bi ponovno vzpostavili zemeljsko oskrbovalno pot do Kitajske; činditi bi tako morali izvesti napade na Japonce na severni fronti. Prvotni načrt je bil, da bi britanski 4. korpus napadel na centralni fronti in prečkal reko Chindwin, s čimer bi preprečili japonsko okrepitev na severni fronti. Medtem pa so Japonci sami sprožili napad na centralni fronti, tako da je ta načrt propadel; posledično je činditski načrt postal bolj pomemben.

4. februarja 1944 sta generalporočnik Slim, poveljnik britanske 14. armade in ameriški letalski general George E. Stratemeyer, poveljnik Vzhodnega zračnega poveljstva, Wingatu ter polkovnikoma Cochranu in Alisonu (zadnja dva iz 1. zračne komandoške skupine) izdala skupno direktivo, da činditi napredujejo proti Indawu in od tam pod poveljstvom 14. armade izvršijo naslednje naloge:

Operacija Četrtek

5. februarja 1944 se je pričela operacija Četrtek, ko je Fergussonova 16. brigada zapustila Ledo in se odpravila proti Burmi: na poti so premagovali izredno težaven teren ter se izogibali japonskim patruljam. Ostale brigade so prepeljali z letali, da bi zgradili utrjene baze z letališkimi stezami. Izbrali so tri pristajalne cone: Piccadilly, Broadway in Chowringhee. Calvertova 77. brigada je z jadralnimi letali v noči 5. marca odletela proti Picadillyju in Broadwayju. Izvidniški prelet je v zadnjem trenutku razkril, da je pristajalna cona Picadilly prekrita s skladovnicami posekanih debel, zaradi česar je bil pristanek nemogoč.

Wingate se je zato zbal, da je bil njihov načrt razkrit in da bodo vojaki pristali v zasede. Slim je tako prevzel odgovornost in Calvertu ukazal, naj nadaljuje z operacijo, ampak naj celotna brigada pristane na Broadwayju. Medtem ko so Piccadilly že uporabili za evakuacijo ranjencev med prvo činditsko ekspedijo v letu 1943, pa so Broadway izbrali na podlagi letalskih izvidniških posnetkov. Samo pristajališče se je izkazalo kot slaba izbira, saj je bilo ob prvem pristanku veliko žrtev. Od 54 jadralnih letal jih je na Broadwayju pristalo le 37, 6 jih je pristalo na japonskem področju, ostali pa so pristali na britanskem področju. Imeli so 30 mrtvih in 21 ranjencev. Calvert je tako sprva sporočil, da se je prvi pristanek končal neugodno, a je pozneje sporočilo preklical in dal zeleno luč za nadaljnje pristanke. Brez problemov pa je isto noč na Chowringheeju pristala 111. brigada (Lentaigne).

V petih dneh, ko so bile noči ugodne za polete, so tako s transportnimi letali DC-3 Dakotami izvedli 600 poletov, s katerimi so prepeljali 12.000 vojakov, 2.000 mul, različno opremo, navadne in protiletalske topove in ostalo opremo. Medtem ko so opustili cono Chowringhee po pristanku, pa so Broadway okrepili z garnizijo, artilerijo, protiletalsko zaščito in za kratek čas tudi z lovci Spitfire. Fergussonova brigada je vzpostavila tudi drugo bazo Aberdeen severno od Indawa, ki pa jo je zasedla 14. brigada. Calvertova brigada je tudi vzpostavila drugo bazo in sicer Belo mesto pri Mawluju v bližini glavne železnice in ceste, ki sta vodili proti japonski severni fronti. 111. brigada je vzpostavila zasede in blokade cest južno od Indawe (kljub temu, da je del brigade pristal na Chowringheeju in pozneje prečkal reko Irrawaddy), nato pa se je premaknila zahodno proti Pinlebuju.

Za Broadway in Belo mesto so potekali ogorčeni džungelski spopadi, pri čemer so Japonci včasih prodrli skozi britansko obrambo in se je razvil bližinski boj z bajoneti, kukriji in katanami. 27. marca, po več dnevih letalskih napadov, so Japonci napadali Broadway več zaporednih noči, dokler jih niso činditi odbili s pomočjo novoprispele artilerije in lokalnih kačinskih paravojakov.

24. marca je skušala Fergussonova brigada neuspešno zavzeti Indaw. Po načrtu bi morali mesto in pripadajoča letališča zavzeti že 15. marca, a je Fergusson takrat sporočil, da je to nemogoče. Wingate se je sprva strinjal s preklicem napada na Indaw, a je 20. marca potrdil ukaz o zavzetju. Brigada je bila izčrpana zaradi dolgega pohoda, zmanjkalo pa je tudi časa za kvalitetno pripravo na napad. Istočasno so presenečeni odkrili, da Japonci kontrolirajo edina vodna nahajališča v okolici. Prav tako so Japonci v Indaw, pomembno cestno-železniško križišče, poslali močne okrepitve. Fergussonovi bataljoni so posamično napadali japonske položaje, a so bili njihovi napadi odbiti. Posledično so večino 16. brigade evakuirali z letali nazaj v Indijo.

Sprememba poveljstva

24. marca je Wingate odletel na Broadway, nato z lahkim letalom v Belo mesto in Aberdeen ter nazaj na Broadway. Pozno popoldne je z bombnikom B 25 odletel proti Sylheti, a se je na poti zaletel v pobočje zadnje gorske verige; umrli so vsi potniki in posadka.

Slim, poveljnik 14. armade, ki je imel ohlapno operativno poveljstvo nad činditi, je imenoval brigadirja Lentaigna za Wingatovega namestnika, potem ko se je posvetoval z brigadirjem Derekom Tullochom, Wingatovim načelnikom štaba. Lentaigna so izbrali kot najbolj uravnovešenega in izkušenega poveljnika činditov; predhodno je bil inštruktor na Štabnem kolidžu v Quetti, vodil bataljon Gurk med prvo činditsko ekspedicijo in poveljeval činditski brigadi. Kot častnik Gurk je imel podobno zgodovino in stališče kot Slim. Ostali brigadni poveljniki pretežno niso imeli štabnih izkušenj, pri čemer nekateri pred letom 1944 niso poveljevali v boju niti bataljonu, Wingatovi štabni častniki pa so bili brez konkretnih bojnih izkušenj.

Slim pa je ignoriral očitke znotraj činditov, da je Lentaigne popolni tujec med činditi in je bil predhodno kritičen do Wingatovih metod in tehnik. Kot tak je večkrat nasprotoval več brigadnim poveljnikom in štabu. Wingate ga ni maral, ker ga je Wavell imenoval brez njegovega soglasja.

Vsi pa so se strinjali, da nihče ne more zamenjati Wingata, ki je uspel ohraniti čindite izven običajnega vojaškega poveljstva s pomočjo političnih zvez, ki jih Lentaigne ni imel. Drugi problem je bil v dejstvu, da so bili činditski poveljniki tako indoktrirani v Wingatovo doktrino, da so dvomili v vsak Lentaignov ukaz, ki ni sledil stari doktrini, ter napadali vsako tako odločitev.

Premik na sever
Sledile so večje spremembe znotraj činditov. Večino letalske podpore so premaknili na kritični bitki za Imphalu in za Kohimo, kjer so bili zavezniški vojaki obkoljeni in popolnoma odvisni od zračne podpore in oskrbe. 23. brigado, ki bi morala še prileteti, s preusmerili v Kohimo. Tisti činditi, ki so že delovali v Burmi, so bili formalno podrejeni generalu Josepju Stilwellu, ki je ukazal činditom, da prekinejo razpršene operacije v okolici Indawa in se skoncentrirajo na nadlegovanje japonskih oskrbovalnih linij, ki so neposredno ogrožale njegovo Severno bojno področno poveljstvo.

Aprila je Lentaigne ukazal večini 111. brigade (pod novim poveljstvom Johna Mastersa), da se premakne od takratnega operativnega območja zahodno od Irrawaddyja proti severu in tam vzpostavi novo bazo Blackpool, ki bi blokirala železnico in glavno cesto pri Hopinu, 30 milj južno od Mogaunga. Calvert je dobil ukaz, da zapusti Belo mesto in Broadway ter se premakne proti severu, kjer je podprl Mastersove čindite. Kljub Calvertovemu nasprotovanju, da je njegova brigada uspešno obranila obe oporišči vse te mesece in Stilwellovemu strahu, da bi s tem Japonci lahko premestili okrepitve proti severu, je Lentaigne vztrajal pri tem, da so činditske brigade skupaj in da bi bilo med monsunsko sezono zelo težko letalsko oskrbovati obe bazi.

Masters je 8. maja uspel vzpostaviti Blackpool in bil skoraj istočasno izpostavljen močnim napadom. Medtem ko je bilo Belo mesto globoko v japonskem zaledju, branilci so imeli dovolj časa za pripravo obrambe, japonske enote so bile nekoordinirane ter iz različnih formacij, pa je bil Blackpool blizu japonske severne fronte in so ga Japonci z močno artilerijsko podporo takoj napadli. Kmalu se je izkazalo, da sta imela Calvert in Stilwell prav; japonska 53. divizija se je premaknila proti severu. 17. maja so činditi uspeli odbiti močan napad na Blackpool, drugi japonski napad 24. maja pa je uspel zavzeti pomembne obrambne položaje.

Zaradi monsunske sezone Mastersu drugi činditi niso mogli pomagati. 24. maja je bil Masters prisiljen evakuirati Blackpool po 17 dnevih neprestanega boja. 19 zavezniških vojakov, ki so bili hudo ranjeni, brez možnosti ozdravitve in nepokretni, so medicinski strežniki ustrelili in jih nato skrili v bambusove nasade.

Zadnje operacije
17. maja je Slim formalno dodelil poveljstvo činditov Stilwellu; slednji je vztrajal, da činditi zavzamejo več dobro utrjenih japonskih položajev. Brez tankovske in artilerijske podpore so napadli ter utrpeli dotedaj najhujše izgube.

Med 6. in 27. junijem so potekali boji za Mogaung, nakar je Calvertova 77. brigada uspela zavzeti naselje, pri čemer je utrpela 50% izgube (800 žrtev). Ker se je Calvert bal, da bi mu Stilwell ukazal, naj se pridruži obleganju Myitikyine, je predal Mogaung Kitajski armadi v Indiji, ugasnil vse radijske postaje in se umaknil v Kamaing, kjer je imel Stilwell svoj štab. Calvertu je grozilo vojaško sodišče, dokler se ni osebno srečal s Stilwellom ter mu uspel razložiti težke pogoje činditov.

111. brigada je po okrevanju in počitku dobila ukaz, naj zavzame hrib koto 2171. Činditom je to uspelo, a so se pri tem popolnoma izčrpali (posledica malarije, driske in slabe prehrane). 8. julija so na ukaz vrhovnega poveljnika, admirala Louisa Mountbattena, zdravniki pregledali brigadne pripadnike; od 2200 prisotnih vojakov je bilo le 119 razglašenih za sposobne. Posledično je bila brigada evakuirana, a je Masters obdržal sposobne vojake (sarkastično poimenovani 111. četa) vse do 1. avgusta.

Del 111. brigade vzhodno od Irrawaddyja je bil znan kot Morris Force, po poveljniku skupine, podpolkovniku Jumbu Morrisu; skupina je preživela več mesecev bojev z Japonci med Bhamo in Myitkyino. Poskušali so tudi obkoliti Myitkyino, a brez uspeha. Slim je razočaranega Stilwella opomnil, da obkolitev ni uspela niti Stilwellovim kitajskim enotam (s 5.500 vojaki). 14. julija je imela Morrisova enota le tri vode, čez teden dni pa le še 25 sposobnih mož. Istočasno z evakuacijo 77. brigade je potekala tudi evakuacija Morrisove enote.

14. in 3. brigada sta ostali na bojišču, pri čemer ju je podprla novoprispela britanska 36. pehotna divizija; enote so napredovale vzdolž železniške doline južno od Mogaunga, 17. avgusta pa se je pričel tudi njihov umik.

Zadnji čindit je Burmo zapustil 27. avgusta 1944.

Kohima

23. brigada, ki ni sodelovala v drugi činditski ekspediciji, je nadaljevala činditsko doktrino v bitki za Kohimo. Med aprilom in junijem 1944 so tako zavzeli Nagaško hribovje med monsunsko sezono. Z napadi na japonske oskrbovalne poti so povzročili lakoto med japonskimi branilci Kohime, kar je bil odločilni element pri padcu naselja.

Konec
Činditi so imeli med drugo ekspedicijo 1396 mrtvih in 2434 ranjenih. Več kot polovica jih je morala biti hospitaliziranih s posebno dieto. Kljub vsemu pa je druga ekspedicija doživela proporcionalno manj izgub kot prva.

Dovolj zdrave čindite so poslali v trenažne centre, kjer so čakali nove operacije. A vrhovno poveljstvo se je odločilo, da bi bile zahteve za ponovno vzpostavitev činditske sile prevelike, zato so se odločili iz njih ustanoviti zračnoprevozno divizijo. Ker pa je veliko britanskih vojakov služilo že več kot štiri leta, so jih leta 1945 izločili iz sestave in poslali nazaj domov.

V prvih mesecih leta 1945 je bilo več brigadnih poveljstev in činditskih veteranov preoblikovanih in združenih v 44. zračnoprevozno divizijo, medtem ko so glavno poveljstvo in komunikacijske enote predstavljale osnovo za 34. korpus. Februarja 1945 so dokončno razpustili čindite.

Londonski spomenik

Na severni strani Viktorijinega nabrežja pri Ministrstvu za obrambo Združenega kraljestva so 16. oktobra 1990 odkrili spomenik, posvečen Wingatu in činditom. Spomenik je odkril Princ Filip, vojvoda Edinburški. Sprednji del spomenika je posvečen spominu činditov; omenjeni so tudi štirje prejemniki Viktorijinega križca. Zadnji del spomenika pa je namenjen izključno Wingatu; omenjen je tudi njegov doprinos k državi Izrael.

Vojaška zapuščina
Vojaški zgodovinarji si niso enotni glede pomembnosti činditskih operacij. Tako poteka debata, ali je bilo vlaganje mož, orožja in opreme v organizacijo specialnih sil (kot so bili činditi) racionalno glede na uspeh njihovih akcij. Prav tako si niso enotni, ali so bili činditi bolj uspešni v japonskem zaledju, kot če bi bili regularna divizija v sklopu Stilwellove X Force.

Večina povojnega britanskega vojaškega vodstva si je tako oblikovala mnenje na podlagi Slimovega mnenja, ki je zapisal: »... činditi dajo čudovit primer poguma in delavnosti. A vseeno sem prišel do zaključka, da take formacije, ki so opremljene in mentalno naravnane za eno vrsto operacije, tratijo sredstva. Tako niso dale, vojaško, zadostnega povratka na vložena sredstva v moštvu, materialu in času, ki so ga porabili. ... Specialne sile so bile po navadi ustanovljene z rekrutiranjem najboljših mož ... Rezultat teh metod je nedvomno znižanje kvalitete ostale kopenske vojske.«Navedel je še druge argumente proti specialnim silam, o nevarnosti navadnih bataljonov, ki mislijo, da lahko neke naloge opravijo le specialne sile in da lahko specialne sile ostanejo na bojišču le kratek čas v primerjavi z regularnimi bataljoni. Nadalje je povzel, da ja »karkoli, kar obljuba bližnjico do zmage in hkrati zmanjšuje vojaški duh, nevarno« Da bi to podkrepil, je predlagal, da »je ta kult specialnih sil tako razumen kot ustanovitev Kraljevega korpusa plezalcev dreves in nato reči, da noben vojak, ki ne nosi svojega zelenega pokrivala z vtaknjenimi hrastovimi vejicami, ne more splezati na drevo«. Vseeno pa je priznal, da je potreba po manjših enotah, ki bi povzročale težave v sovražnikovem zaledju, a pri tem ni razumljivo, ali je mislil na V Force ali Force 136.

Drugi, kot je Sir Robert Thompson (sam čindit), trdijo, da je bila ideja o činditih dobra, a so bili slabo vodeni in uporabljeni v operacijah, za katere niso bili primerno opremljeni ali izurjeni, npr. za statično obrambo. Tretji vidik je, da je kljub relativno majhnih izgubam, ki so jih povzročili činditi, njihova propagandna vrednost v letu 1943, v času, ko je bila vojska v defenzivi, predstavljala moralno vzpodbudo prebivalcem Indije in Britanije ter pomagala izničiti mit o japonski nepremagljivosti. Tako je težko doseči soglasje o pomenu in vlogi činditov med burmansko kampanjo.

Prav tako so nekateri zagovarjali, da so činditi pripomogli k skupnemu uspehu zavezniških sil v Burmi z iznajdbo zračno-podpornih tehnik in organizacije, ki so jih činditske operacije potrebovale. Zavezniška vojna letalstva so pozneje uporabila te taktike za oskrbovanje vedno večjih sil, zaradi česar so tudi nekateri japonski poveljniki menili, da lahko enako povečajo obseg podobnih gverilskih/daljinsko-izvidniških operacij. Pri tem pa so pozabili na vlogo in pomen zračnega oskrbovanje, zaradi česar so japonske operacije propadle (Kohima, Imphal, ...).

Trije brigadni poveljniki operacije Četrtek so pozneje napisali avtobiografije, v katerih so zapisali svoja mnenja o činditskem konceptu in operativni praksi. Bernard Fergusson, prvotno velik zagovornik Wingata, je pozneje menil, da bi slednji potreboval več konsinstenčnosti in prožnosti v svojih načrtih; v nasprotnem primeru pa se je zgodil Fergussonov dolgi, nepotrebni pohod in posledični poraz pri Indawu. John Masters, ki je bil dobri prijatelj in podpornik Lentaigna, je menil, da je bila činditska mobilnost žrtvovana v obrambo statičnih obrambnih položajev ali pri napadu močnih japonskih položajev brez potrebne podpore. V kritiki celotnega činditskega koncepta je poudaril, da so imeli pehotno moč dveh in pol linijskih divizij, a brez podpornega orožja je imela bojno moč ene slabe divizije. Michael Calvert, najbližji prijatelj Wingata, pa je ostal absolutni zagovornik slednjega in njegovih metod.

Činditske enote

 Prva ekspedicija
 77. (indijska) pehotna brigada:
 13. bataljon Kraljevega polka (Liverpool),
 3. bataljon 2. polk gurških strelcev,
 2. bataljon polka Burmanskih strelcev,
 142. komandoška četa
 odred RAF

 Druga ekspedicija
 3. (indijska) pehotna divizija:
 77. (indijska) pehotna brigada
 111. (indijska) pehotna brigada
 14. pehotna brigada
 16. pehotna brigada
 23. pehotna brigada
 3. (zahodnoafriška) pehotna brigada
 1. zračna komandoška skupina

Pripadniki enote

Poveljniki

Odlikovanci
 Pregled
V obeh ekspedicijah so činditi prejeli: 4 Viktorijine križce, 2 poveljnika reda britanskega imperija (CBE), 27 Distinguished Services Order, 4 častnikov reda britanskega imperija (OBE), 21 članov reda britanskega imperija (MBE), 4 indijske rede za zasluge, 13 medalj za častno obnašanje, 16 indijskih medalj za častno obnašanje, 109 vojaških križcev, 96 vojaških medalj, 9 burmanskih galantnih medalj, 13 medalj britanskega imperija in 5 ameriških odlikovanj.

 Viktorijin križec
 poročnik George Albert Cairns
 major Frank Gerald Blaker
 strelec Tul Bahadur Pun
 stotnik Michael Allmand

 Red britanskega imperija
 generalmajor Walter David Alexander Lentaigne (CBE)
 brigadir Lancelot Edgar Connop Mervyn Perowne (CBE)
 podpolkovnik R. Chalkley (OBE)
 podpolkovnik J. S. Pope (OBE)
 polkovnik H. T. Alexander (OBE)
 podpolkovnik Horace James Ford (OBE, MBE)
 major Gilmour Menzies Anderson (MBE)
 major Robert Benjamin Gonville Bromhead (MBE)
 stotnik Nigel Whitehead (MBE)
 podpolkovnik E.F. Kyte
 major P. Hothersall
 major J.W. Robinson
 stotnik M.M. Campbell
 major J.S. McCrae
 major J.J. Elbert
 major K.I. Barlow
 stotnik R. McCrea
 major F.B. Ledlie
 stotnik A.A. Tuck
 major R.H.R. Stainton
 stotnik L. Lazum Tang
 poročnik J.G. Crowne
 major K. Richmond
 major R.D. Cheetham
 stotnik R. Abbott
 podpolkovnik A.H. Knight

Glej tudi

 seznam britanskih specialnih sil druge svetovne vojne
 Merillovi maroderji

Opombe

Sklici

Literatura

Zunanje povezave
- :
 Material on Wingate's Burma Campaign (histories, personal accounts, biographies)
 Royal Engineers Museum Engineers with the Chindits
 http://www.wolftree.freeserve.co.uk/Burma/Burma4.html
 The Chindits
 Office of the US Surgeon General: Office of Medical History: Book 4, With Wingate's Chindits  index
 G. V. Faulkner, MD, MC. Medical Report on Operations, 77th Indian Infantry Brigade
 Chindits 1943 / 1944 roll of honour, awards and images.
 http://www.thechindit.co.uk
 http://www.youtube.com/watch?v=wz-_gO5uduU documentary

Britanske vojaške enote druge svetovne vojne
Vojaška zgodovina Burme
Vojaške enote, ustanovljene leta 1942
Vojaške enote, ukinjene leta 1945

Činditi


北陽(ほくよう)は、プロダクション人力舎に所属する日本のお笑いコンビ。スクールJCA4期出身。

メンバー

 虻川 美穂子(あぶかわ みほこ、1974年〈昭和49年〉9月11日 - )(歳)
ボケ担当。
埼玉県北葛飾郡杉戸町出身。
長身の持ち主で、常軌を逸した配役も厭わない。

 伊藤 さおり(いとう さおり、1974年〈昭和49年〉4月9日 - )(歳)
ツッコミ担当(しかし彼女がツッコミであることはあまり知られていない)。
埼玉県岩槻市(現・さいたま市岩槻区)出身。
小柄。端正な顔立ちの美形ながら虻川とは均衡を取って、女性には難しい番組企画にも挑戦している。近年ではぽっちゃりキャラになりつつある。

概要
コンビ名は、2人の母校である埼玉県立久喜北陽高等学校が由来。当初のコンビ名は「北陽/s」だったが、後に現在のものへ改名し現在に至る。発音のアクセントは旧コンビ名時代の名残か「ほ」に置かれるのが多いものの、2人は「く」に置いて呼んでいるとのこと。

同校ソフトボール部のチームメートとして出会い、卒業後に2人で劇団鳥獣戯画へ入団する。しかし虻川が退団し、スクールJCAへ4期生として入学(3期生と表記される場合もある)。同年、改めて相方として伊藤を誘い1995年4月にコンビ結成。スクールJCA出身ではないがおぎやはぎとはコンビ歴が近い。

デビュー当初からネタは主にコントを演じている。行き詰まりを感じて1998年頃に約1年間一度休業するも、復帰後は初期の『爆笑オンエアバトル』(NHK総合)などで注目を集めるようになる。同番組に第1回収録から出場し、その日の放送で初オンエアを獲得。オンエアバトルでは数少ない女性芸人によるオンエア獲得第1号であり、女性芸人初のチャンピオン大会進出者でもある。通算戦績は9戦8勝。だがお笑いの大型賞レースへの出場には消極的で、例としてキングオブコント・M-1グランプリ・R-1ぐらんぷりなどにはエントリー経験がない(『はねるのトびら』(フジテレビ)メンバーの中では唯一)。また、1990年代後半から2000年代にかけてブレイクした若手芸人で『エンタの神様』(日本テレビ)にも出演していないという数少ないコンビでもある。

1999年、『続・ボキャブラ天国スペシャル』(フジテレビ)のキャブラーを目指す若手芸人登場のコーナーに出演したが、キャブラーにはなれず終いだった。

2000年、『新しい波8』(フジテレビ)に出演。当番組の出演者であるキングコング・ロバート・ドランクドラゴン・インパルスと共に同局『はねるのトびら』のレギュラーへ抜擢、実はこの面子では一番先輩。これをきっかけに人気が上昇した。

同時に『おすぎとピーコの金持ちA様×貧乏B様』(日本テレビ)でも活躍。虻川がA様(成功者)、伊藤がB様(失敗者)を演じるサイレントドラマが人気だった。しかし一時期、『はねるのトびら』が時間帯の移動で裏番組となったため同番組の出演自粛を余儀なくされた。

コンビだけでなく、各々ピンの仕事も多い。特に虻川は単独でバラエティ番組のゲスト、ドラマ、CMなどに出演している。ブレイク前の伊藤は、ゲーム『街 〜運命の交差点〜』に主人公の1人として出演した。

事務所(=人力舎)によって、ネタ番組への出演を止められているのをテレビで明かしている。理由はイメージダウンに繋がるとのことだったが、2005年に『うたばん』(TBSテレビ)で久々にテレビ番組でコントを披露した。最近ではごくまれだがライブに出ている。

2014年8月に伊藤が長女を出産、母親となった数日後に虻川も妊娠を発表し、2015年2月に長男を出産。子ども同士も同学年となる。

エピソード
 太陽とシスコムーンの選抜オーディションに2人で応募したものの、書類選考で落選したのを虻川が告白している。事務所の後輩である田上よしえも同オーディションを受けているが、彼女は一次合格を果たしていた。

現在の出演番組
単独での出演は虻川美穂子#出演番組・作品、伊藤さおり#出演番組・作品を参照。
天才!!カンパニー(日本テレビ)- 虻川は2012年4月7日放送分から、伊藤は同年5月12日放送分から出演。原則、2人は共演せず虻川・伊藤・遼河はるひが不定期交代で出演。

過去に出演した番組・作品

テレビ

 続・ボキャブラ天国(フジテレビ)- キャブラーを目指す若手芸人登場のコーナーにて出演。
 爆笑オンエアバトル(NHK総合)戦績8勝1敗 最高461KB
 前述の通り同番組では最初の女性芸人のオンエア獲得者第1号で、女性芸人初のチャンピオン大会進出者でもある。
 2001年11月3日放送回の広島大会で初のオフエアとなった。これにより、第1回チャンピオン大会に出場していた芸人の中でオフエア未経験の芸人がいなくなった。
 第1回チャンピオン大会 予選5位敗退
 第2回チャンピオン大会 予選7位敗退
 アイドル道(フジテレビ721)
 ケータイ将軍(日本テレビ 2002年)
 石塚英彦&パパイヤ 大東京!秘密の裏メニュー食べまくり大作戦(テレビ東京)
 アリゾナの魔法(日本テレビ)
 はねるのトびら(フジテレビ、2001年4月 - 2012年9月)
 森田一義アワー 笑っていいとも!(フジテレビ、2005年3月31日まで)- 木曜レギュラー
 ayu ready?(フジテレビ)
 おすぎとピーコの金持ちA様×貧乏B様(日本テレビ)
 ジャスト(TBSテレビ)- 金曜日『亭主改造計画』3代目リポーター
 トバ子シリーズ(トバ子のカケラ、トバ子のハナイキ、トバ子ろんぶす!、トバ子のおゆうぎ)(テレビ静岡)
 北陽のなりたい!(テレビ静岡)
 後枠のうっちゃり宣言、キング・サブにもゲスト出演。
 月刊MelodiX!(テレビ東京 月1回 -2006年)
 GiRLS LoVER(2006年7月3日 - 9月25日、テレビ東京)
 あややゴルフ(2006年4月4日 - 9月26日、日本テレビ)
 快感MAP(テレビ朝日)
 天才ビットくん(NHK教育)
 あややゴルフ2(2007年4月 - 9月、日本テレビ)
 ハリコミらいおん!!(2007年10月 - 12月、日本テレビ)
 BSティーンズ倶楽部(2008年4月 - 2010年3月、NHK-BS)
 テレビで中国語(2009年4月 - 2010年3月、NHK教育)
 はなまるマーケット(2008年4月 - 2010年3月、TBSテレビ)木曜日・レギュラー
 会社見学!スクープを探せ!(2010年9月23日、テレビ東京)リポーター
 バカヂカラ(TOKYO MX)
 MADE IN BS JAPAN(2011年4月 - 2011年9月 、BSジャパン)- 火曜レギュラー
 むっちり温泉〜ぽっちゃりおんな芸人がやりたい10のうさばらし〜(WAKO制作、2012年12月以降各局(TOKYO MXでは2013年1月3日放送))
 私の一文字(マッスル笑店制作)
 たかじん胸いっぱい(関西テレビ)
 北海道発掘バラエティー ホリホリ団X(2011年4月 - 、NHK札幌放送局・北スペシャル)

ラジオ
 イキナリ!水曜「北陽のヒップアタック」(東北放送)

TVドラマ
 JJママ(BSフジ、2000年)- 虻川のみレギュラー
 カバチタレ!(フジテレビ 2001年)
 整形美人。(フジテレビ 2002年)- 虻川のみ
 危険なアネキ(フジテレビ)- 第2話にゲスト出演
 ガチバカ!(TBS)- 虻川のみレギュラー、伊藤は第6話にゲスト出演
 えなりかずきの一休さん(フジテレビ 2004年)
 新春ワイド時代劇『天下騒乱〜徳川三代の陰謀』(テレビ東京 2006年)
 ガリレオ(フジテレビ、2007年)- 第2話 竹田幸恵 役 - 虻川のみ
 我はゴッホになる! 〜愛を彫った男・棟方志功とその妻〜(フジテレビ、2008年)

映画
 GO-CON!
 キューティーハニー
 g@me.

CM
 マリオパーティ6(任天堂)
 マリオパーティ アドバンス(任天堂)
 サロンパス(久光製薬)- 虻川のみ
 もろこし生茶(キリンビバレッジ)- 虻川のみ
 メントス(キャドバリー・ジャパン)- 虻川のみ
 西友(2005年・2006年)
 アウトソーシング - 虻川のみ
 ダック引越劇場(ダック引越センター)
 文九郎(SUN-STAR)
 コロナワールド

インターネット
 北陽のYOUがCANできるならDOしちゃいなッ!(楽天ICHIBA)

アニメ(声の出演)
 劇場版デュエル・マスターズ 闇の城の魔龍凰(カース・オブ・ザ・デスフェニックス)
 ブレイブ ストーリー
 オシャレ魔女♥ラブandベリー しあわせのまほう

ゲーム
 街 〜運命の交差点〜
 伊藤のみ(細井美子 役)

ビデオ
 初単独ライブビデオ 胸キュンキック (VHS)
 はねるのトびら I・II・III・IV
 おしごと体験バラエティ〜北陽の「なりたい!」(2004年8月発売 DVD)
 地上波で出来ないTV DVDスペシャル(2005年10月)
 おぎやはぎ&北陽 ダック引越劇場(2007年5月 DVD 全2巻)
他

書籍
 北陽のバッチ恋よ!!(2003年11月発売 ISBN 9784594042394)

脚注

注釈

出典

関連項目
 お笑いタレント
 芸人
 芸能人

外部リンク
 北陽 : JINRIKISHA OFFICIAL WEBSITE プロダクション人力舎オフィシャルウェブサイト

日本の女流お笑いコンビ
プロダクション人力舎
日本のYouTuberグループ
埼玉県出身の人物
はねるのトびら

北陽 (お笑いコンビ)


Der Johannes-Paul-II.-Platz ist ein Platz in der litauischen Hauptstadt Vilnius. Er liegt im Stadtteil Antakalnis am Olandų-gatvė-Ring in der Nähe der St. Peter-und-Paul-Kirche. Der Platz wurde zum Andenken des Papsts Johannes Paul II. und seines Besuchs in Litauen und Vilnius benannt.

Eine Umgestaltung des Platzes im Barock-Stil war bis 2016 geplant. Die Wiederherstellung der ehemaligen Kapelle des 19. Jahrhunderts neben der Kirche und ein Denkmal (Skulptur oder Stele) für Johannes Paul II. ist ein weiteres Projekt der Stadtverwaltung Vilnius.

Weblinks

Einzelnachweise

Platz in Vilnius
Bauwerk in Antakalnis
Platz Vilnius
Platz in Europa
Gedenkstätte einer berühmten Person

Johannes-Paul-II.-Platz (Vilnius)


Unterreit est vicus et commune in circulo Bavarico Mühldorf ad Aenum et pars societatis administrationis Gars ad Aenum.

Geographia
Commune Unterreit ex 75 partibus constat.

Ante reformationem regionis, Unterreit hodiernum dividebatur in communia Grünthal, Elsbeth, Wald, Wang.

Vicina communia sunt septentrionalia Gars ad Aenum, Jettenbach et Chrayburga ad Aenum, orientale est Taufkirchen, meridiana sunt Schnaitsee (in circulo Traunstein) et Babensham, occidentale est Soyen (postrema ambo in circulo Rosenheimii)

Historia

Cultus et res visendae

 Ecclesia parochialis Sancti Andreae in Grünthal
 Vivarium et campus delectationis in Oberreith (Theodisce Wildfreizeitpark Oberreith).

Nexus externi

Loci habitati Germaniae
Communia Bavariae

Unterreit


Dağlıq Şirvan iqtisadi rayonu — tərkibinə Ağsu, İsmayıllı, Qobustan və Şamaxı inzibati rayonları daxildir. Dağlıq Şirvan iqtisadi rayonunun ən inkişaf etmiş və önəmli şəhəri Şamaxıdır. İqtisadi rayon şimaldan Quba-Xaçmaz, qərbdən Şəki-Zaqatala, cənubdan Aran, şərqdən isə Abşeron iqtisadi rayonları ilə həmsərhəddir.

İqtisadi rayonun relyefi dağlıq və düzənlik əraziyə bölünür. Regionun iqlimi çox müxtəlifdir, yüksək dağlıq hissələr rütübətli olmaqla mülayim soyuq iqlim şəraitinə malikdir. Düzənlik hissənin iqlimi isti və quraqdır. İqtisadi rayonun ümumi sahəsi 6,06 min kv. km, əhalisi 270,2 min nəfər olmaqla, ümumi ölkə ərazisinin 7%-ni, əhalisinin isə 3,2%-ni təşkil edir. Respublikanın digər iqtisadi rayonları ilə müqayisədə Dağlıq Şirvan iqtisadi rayonunda əhali nisbətən zəif məskunlaşmışdır. Əhalinin orta sıxlığı hər kv. km-də 45 nəfərdir.

Təbii sərvətləri
Neft, təbii qaz, yanar şist iqtisadi rayonun əsas sərvətləridir. Lakin Şirvan iqtisadi rayonu faydalı qazıntılarla zəngin deyildir. Regionda əsasən daş, çınqıl, qum, əhəng və digər tikinti materialları mövcüddür. Şamaxı, Ağsu, İsmayillı rayonlarının gil yataqları mühüm tikinti əhəmiyyətinə malikdir. İqtisadi rayonun dağlıq zonası müalicə və kurort əhəmiyyətli mineral sularla zəngindir. Tərkibi əsasən kükürdlə, hidrokarbonatla zəngin olan bulaqların suyundan müalicə və içmək məqsədi ilə istifadə edilir.

İqtisadiyyatı
İqtisadi rayon başlıca olaraq əkinçilik, üzümçülük, şərabçılıq və heyvandarlıq üzrə ixtisaslaşmışdır. Əkinçilikdə aparıcı yeri taxılçılıq tutur. Dağlarda yayılan qaratorpaqlarda kartof yetişdirilir, düzən sahələrində pambıq əkilir. Digər əkincilik sahələri yerli istehlak xarakteri daşıyır. Əhalisinin yerli təlabatının ödənilməsi üçün bostan-tərəvəz məhsulları, meyvə yetişdirilir, barama, arı saxlanılır. Heyvandarlığın başlıca sahəsi maldarlıq və qoyunçuluqdur.

Şirvan iqtisadi rayonu qədim məskunlaşmış ərazi olsa da, sənaye cəhətdən nisbətən zəif inkişaf etmişdir. İqtisadi rayonun sənayesinin əsasını yerli kənd təsərrüfatı məhsullarını emal edən yeyinti və yüngül sənaye sahələri təşkil edir. İqtisadi rayonun yüngül sənayesi əsasən şərabçılıq, meyvəçilik, tikiş və xalçalıq sahələri ilə təmsil olunmuşdur. Yeyinti sənayesində əsas yerli üzüm məhsulunun emal — şərabçılıq tutur. Konserv, yağ-pendir zavodları, tara müəssiləri fəaliyyət ğöstərir. Bundan əlavə, rayonun iqtisadiyyatında meşə və ağaç emalı, tikinti materialları istehsalı (İsmayıllı rayonunda ağaç emalı müəssisəsi, Şamaxı, Qobustan rayonlarında Daş karxanaları, kərpiç zavodu), kənd təsərrüfatı texnikasının təmiri müəssisələri mövcüddür.
Şirvan torpağı tarixən sənətkarlıq və toxuçuluq mərkəzi olmuşdur. Lahıc qəsəbəsi özünün misgərlik məmulatları, Basqal kəndi isə xalq içində öz kələğayısı ilə məşhurdur. Şamaxı şəhərində də ipək kələğayı emalatxanaları fəaliyyət göstərir. Əksər kəndlər üçün xalçaçılıq ənənəvi sənətkarlıq növüdür.

Nəqliyyat şəbəkəsi
Şirvan iqtisadi rayonu geniş nəqliyyat şəbəkəsinə malikdir. Bakı-Tiflis dəmir yol magistralı MDB ölkələri ilə iqtisadi əlaqələr yaratmağa imkan verir. Dəmir yolunu maqistral və yerli əhəmiyyətli avtomobil yolları tamamlayır. Ölkə paytaxtını qərb rayonları ilə birləşdirən Bakı-Qazax şose yolu rayon ərazisindən keçir.

İqtisadi-coğrafi rayonda rayondaxili və rayonlararası nəqliyyat-iqtisadi əlaqələr lazımi qədər inkişaf etməmişdir. Magistral avtomobil yolunun bərpası, genişləndirilməsi və uzadılması Dağlıq Şirvan iqtisadi-coğrafi rayonu ərazisini şərqdən-qərbə getməklə ondan ayrılan rayondaxili yol-nəqliyyat infrastrukturunu genişləndirir, onun Bakı-Şamaxı hissəsi yenidən qurulur. Ölkəyə yardım strategiyasında nəqliyyatın təşkilinə dair layihədə Bakı-Qobustan-Şamaxı dairəvi yolları təzələnir. Nəqliyyatın, o cümlədən avtomobil yollarının infrastrukturlarının inkişafına ciddi fikir verilir. Bu məqsədlə regionların inkişafına dair Dövlət Proqramlarında əhalinin yaşayış səviyyəsini yaxşılaşdırmaq və infrastruktur xidmətlərindən istifadə səviyyəsini yüksəltmək nəzərdə tutulur [Ağakişiyeva.G.R., 2008].

Avtomobil yolları
İqtisadi-coğrafi rayonda avtomobil yollarının ümumi uzunluğu 1989 km-dir ki, bunun da 658 km-i və ya 33,1%-i respublika, 1331 km-i və ya 66,9%-i yerli əhəmiyyətli yolların payına düşür [Məmmədov Z.S., 2002]. Dağlıq Şirvan iqtisadi rayonunun avtomobil yollarının quruluşunda asfalt yollar və ya 19%, qara örtüklü və ya 21%, çınqıl örtüklü və ya 51%, qrunt yollar və ya 9% təşkil edir (cədvəl 3.36 və 3.37). Cədvəl 3.36.

İqtisadi-coğrafi rayonda respublika və yerlı əhəmiyyətli yolların quruluşu, km. [Z.S.Məmmədova (2002) görə]

Avtomobil nəqliyyatının tənzimlənməsi üçün Şamaxı rayonunda regional təşkilat yaradılmışdır. Ağsu rayonunda avtomobil yolları təmir edilmiş, Bakı-Şamaxı-Yevlax 144–181 km-lik arasında, Ağsu-Xanbulaq-Nüydü (23 km-lik), Zərqava, Padar-Rəhimli-Ərəbsarvan, Çaparlı-Cəfərli, Sanqalan (4 km-lik), Dilman-Xatman, Bozavand yolunda, İsmayıllı rayonunda, Muğanlı-İsmayıllı, Qaraməryəm-İsmayıllı-Şəki, Basqal-Sulut, Sərdahar-Tircan, Gəraybəyli-Qubaxəlilli, Qobustan ərazisində, Şamaxı rayonunda yol, Nəsimi-Qonaqkənd yolunda, Şamaxı-Zarat Xeybəri yolunda, Çuxuryurd-Qızmeydan-Pirbəyli, Rəsədxana-Avaxıl, Şamaxı-Çölgöylər yollar yenidən qurulmuşdur.

Dağlıq Şirvan inkişaf etmiş nəqliyyata malik olan və yaxşı mənimsənilmiş iqtisadi-coğrafi rayonlarından biridir. Lakin burada sənaye və sosial inrfastrukturlar yerli imkan və tələbatdan geri qalır. Yolların yaxşılaşdırılması məqsədilə körpülər tikilir, çay yataqlarında təmizləmə, seldən qoruyucu bəndlər çəkilir, sahil bərkitmə işləri görülür. Girdiman çayında 220 metrlik, Lahıc qəsəbəsində 550 metrlik qoruyucu bənd istifadəyə verilmişdir. Şərabçılığın və üzümçülüyün inkişafına əlverişli şərait yaratmaq məqsədilə dəmir yolunun Padar stansiyası ilə Çöl-Göylər kəndi arasında yerli əhəmiyyətli dəmir yolu xətti çəkilmişdir. Cədvəl 3.37

İqtisadi-coğrafi rayon üzrə avtomobil yollarının texniki vəziyyəti, km. [Z.S.Məmmədova (2002) görə]

Nəqliyyat və rabitə sistemi
İqtisadi-coğrafi rayonda müasir rabitə xidməti yeni texnika əsasında qurulur. Bu cəhətdən AzərPoçt platforması vasitəsilə kənd yerlərində maliyyə xidmətlərinin təmin edilməsinə başlanmışdır. Poçt şəbəkəsində qarşılıqlı əlaqə peyk platforması əsasına keçirilir. Xüsusilə kənd əhalisinin kommunal xidmətlərə — su, qaz, istilik və rabitə ilə təminatının yaxşılaşdırılmasına dair ayrı-ayrı inzibati rayonlar üzrə proqramlar yerinə yetirilir (cədvəl 3.38).

İqtisadi-coğrafi rayonda nəqliyyat və rabitə sistemi

[Azərbaycanın regionları – 2012].

Telefon şəbəkəsində əsaslı təmir işləri aparılmışdır. Elektron tipli ATS-lə yüksək keyfiyyətli rabitə xidməti yaradılmışdır. Çətin relyefdə yerləşən kəndlərlə əlaqə üçün peyk avadanlığından istifadə edilir. Poçt, telefon və teleqraf müəssisələrinin sayı artmış, hər 100 ailəyə düşən telefon aparatının sayı 56 ədəd, o cümlədən şəhərlərdə 82 ədəd, kəndlərdə isə 45 ədəd təşkil edir. Bununla əhali hətta uzaq yerlərlə də əlaqə saxlamaq imkanına malikdir.

Sosial infrastrukturu
Rayonun sosial infrastrukturuna orta ixtisas məktəbləri, ali məktəblərin filialları (Dövlət Pedaqoji və "Odlar Yurdu" universitetlərinin Şamaxı filialları), mədəni-maarif və səhiyyə ocaqları, teatr və muzeylər daxildir. Rayon turizm baxımından böyük potensiala malikdir. Bundan başqa rayonda Pirqulu rəsətxanası fəaliyyət qöstərir.

İqlim və aqroiqlim ehtiyatları
Rayon ərazisində yarımsəhra və quru çöl iqlimi (Qobustan), yayı quraq keçən mülayim isti iqlim (Gürcüvan-Şamaxı- Mərəzə yaylası), qışı quraq keçən mülayim isti iqlim (Böyük Qafqaz dağlarının şimal-şərq yamaclarında yüksəkliyi 1000–1200 m qədər olan sahələr), yağıntıları bütün fəsillər üzrə bərabər paylanan mülayim isti iqlim (İsmayıllı rayonunun şimal və Şamaxı rayonununşimal qərbi) dağ tundra iqlimi (yüksəkliyi 3000 m-dən artıq olan Babadağ zirvəsi zonasında) mövcuddur.

Biomüxtəlifliyi
Rayonun düzənlik və dağtəyi qurşaqlarında, əsasən, bozqır və yarımsəhra bitkiləri yayılmışdır.Rayonun Şirvan düzü zonasında (Şamaxı və Ağsu rayonlarının cənub düzənliyi) yarımsəhra bitkiləri 200 m yüksəkliklərə qədər yayılmışdır.Çökəklər və geniş çay dərələri üzrə yarımsəhra bitkiləri 400–500 m yüksəkliklərə qədər yayılır. Tirələr üzrə həmin bitkiliyin yuxarı sərhədi 300–400 m çatır. Alçaqdağlıq və dağətəyi zonalarda seyrək meşələr və kolluqlar, dağlıq ərazilərdə tipik enli yarpaqlı dağ meşələri yayılmışdır.Alçaq dağ-meşə zonası 500–900 m yüksəkliklərdə ensiz kəmər şəklində uzanır. Meşələr palıq və palıq-vələs meşələridir.Burada iberiya palıdı, palıd-vələs, palıd-cökə meşələrinə rast gəlinir.İsmayıllı meşlərində şabalıd və şabalıdyarpaq palıd ağacları vardır. Palıd palıd-vələs meşələri altında mürəkkəb tərkibli xırda ağaclar və kolluqlargeniş yayılmışdır.Bu meşələrdə kol bitkilərindən yemişan, əzgil, itburnu, doqquzdon,zoğal, alça, gərməşov, sarağan, və s. geniş yayılmışdır.İsmayıllı Dövlət qoruğu və Şahdağ Milli Parkının bir hissəsi burada yerləşir.

İstinadlar

Mənbə
 http://gsaz.az/articles/view/109/Dagliq-Shirvan-iqtisadicografi-rayonu
 http://shamakhi-encyclopedia.az/dagliq-sirvan-iqtisadi-rayonu/

Azərbaycan iqtisadi rayonları

Dağlıq Şirvan iqtisadi rayonu


Ezop [ezóp] (, ), starogrški basnopisec, pravljičar in pripovedovalec, ki so mu pripisali številne basni, ki so zdaj skupaj znane kot Ezopove basni.

Čeprav njegov obstoj ostaja nejasen in nobeno njegovo pisanje ni ohranjeno, so bile številne zgodbe, ki jih pripisujejo njemu, zbrane skozi stoletja in v številnih jezikih v tradiciji pripovedovanja zgodb, ki se nadaljuje vse do danes. Za številne pripovedi, povezane z njim, so značilni antropomorfni živalski liki.

Razpršene podrobnosti o Ezopovem življenju je mogoče najti v starih virih, vključno z Aristotelom, Herodotom in Plutarhom. Starodavno literarno delo z naslovom Ezopova romanca pripoveduje epizodno, verjetno zelo izmišljeno različico njegovega življenja, vključno s tradicionalnim opisom njega kot presenetljivo grdega sužnja (δοῦλος), ki naj bi živel na otoku Samosu v Joniji, in s svojo bistroumnostjo pridobil svobodo in postal svetovalec kraljev in mestnih držav. Starejši zapisi njegovega imena so vključevali Esop(e) in Isope. Upodobitve Ezopa v popularni kulturi v zadnjih 2500 letih so vključevale številna umetniška dela in njegov videz kot lik v številnih knjigah, filmih, igrah in televizijskih programih.

Ezopova romanca
Poleg razpršenih omemb v starodavnih virih o Ezopovem življenju in smrti obstaja zelo izmišljena biografija, ki se zdaj običajno imenuje Ezopova romanca (znana tudi kot Vita ali Ezopovo življenje ali Knjiga Ksanta Filozofa in Ezopa njegovega sužnja), »anonimno delo grške popularne književnosti, ki je nastalo okoli drugega stoletja našega štetja ... Tako kot romanca o Aleksandru je tudi romanca o Ezopu postala ljudska knjiga, delo, ki ni pripadalo nikomur, in občasni pisec se je počutil svobodno spreminjati kot bi mu lahko ustrezalo.« Obstaja več, včasih protislovnih različic tega dela. Najzgodnejša znana različica je bila verjetno sestavljena v 1. stoletju n. št., vendar je zgodba morda krožila v različnih različicah stoletja, preden je bila predana pisanju, in za nekatere elemente je mogoče dokazati, da izvirajo iz 4. stoletja pr. n. št. Učenjaki so dolgo zavračali kakršno koli zgodovinsko ali biografsko veljavnost Ezopove romance; širše preučevanje dela se je začelo šele proti koncu 20. stoletja.

V Ezopovi romanci je Ezop suženj frigijskega porekla na otoku Samos in izjemno grd. Sprva mu primanjkuje moči govora, a potem ko je izkazal prijaznost do Izidine svečenice, mu boginja ne podeli samo govora, ampak tudi dar za pametno pripovedovanje zgodb, ki ga izmenično uporablja, da pomaga in zmede svojega gospodarja Ksanta, s čimer spravi filozofa v zadrego pred svojimi učenci in celo spal z njegovo ženo. Potem ko je prebivalcem Samosa razložil znamenje, Ezop dobi svobodo in deluje kot odposlanec med Samosci in kraljem Krezom. Kasneje odpotuje na dvora Likurga iz Babilona in Nektaneba iz Egipta – oba namišljena vladarja – v delu, ki se zdi, da si močno izposoja romanco o Ahikarju. Zgodba se konča z Ezopovim potovanjem v Delfe, kjer razjezi meščane s pripovedovanjem žaljivih basni, obsojen je na smrt in, potem ko je preklinjal prebivalce Delfov, prisiljen skočiti v smrt.

Pravljičar

Ezop morda ni napisal svojih basni. Ezopova romanca trdi, da jih je zapisal in odložil v Krezovo knjižnico; Herodot Ezopa imenuje »pisec basni« in Aristofan govori o »branju« Ezopa, toda to bi lahko bila preprosto zbirka basni, ki so mu bile pripisane. Različni klasični avtorji imenujejo Ezopa kot začetnika basni. Sofoklej se je v pesmi, naslovljeni na Evripida, skliceval na Severni veter in Sonce. Sokrat je v zaporu spremenil nekatere basni v verze, od katerih je Diogen Laertski posnel majhen del. Tudi zgodnji rimski dramatik in pesnik Kvint Enij je vsaj eno od Ezopovih basni prevedel v latinske verze, od katerih zadnji dve vrstici še vedno obstajata.

Zbirke, za katere se trdi, da so Ezopove basni, je posredovala vrsta avtorjev, ki so pisali v grščini in latinščini. Demetrij iz Falerona je naredil nekaj, kar je morda najzgodnejše, verjetno v prozi (Αἰσοπείων α), vsebovano v desetih knjigah za uporabo govornikov, čeprav je bilo od takrat izgubljeno. Nato se je pojavila izdaja v elegičnih verzih, ki jo citira Suda, vendar avtorjevo ime ni znano. Feder, Avgustov osvobojenec, je v 1. stoletju našega štetja basni prevedel v latinščino. Približno v istem času je Valerij Babrij spremenil basni v grške holiambike. Tizian, avtor iz 3. stoletja, naj bi basni prelil v prozo v zdaj izgubljenem delu. Avian (negotovega datuma, morda 4. stoletje) je prevedel 42 basni v latinske elegike. Slovničar Dositej Magister iz 4. stoletja je prav tako sestavil zbirko Ezopovih basni, ki je danes izgubljena.

Ezopove basni so v naslednjih stoletjih še naprej revidirali in prevajali z dodajanjem gradiva iz drugih kultur, tako da danes poznane basni nimajo veliko povezave s tistimi, ki jih je Ezop prvotno povedal. S porastom znanstvenega zanimanja, ki se je začelo proti koncu 20. stoletja, je bilo nekaj poskusov določiti naravo in vsebino najzgodnejših basni, ki so lahko najtesneje povezane z zgodovinskim Ezopom.

Ezopove basni
Njegove basni so bile zelo enostavne, prepletene s humorjem in prikazovanjem človeških medsebojnih odnosov ter karakterjev. Pri ustvarjanju basni se je zgledoval po indijskih. Domneva se, da basni ni zapisal, ampak da jih je pripovedoval, to pa ne zato, da bi ljudi zabaval, temveč zato, da bi se iz njih kaj naučili, saj je na koncu vsake basni sledil poučni moralni nauk. Njegove basni je latinski basnopisec Feder (lat. Phaedrus) prepesnil v latinščino.

Nekaj Ezopovih najbolj znanih basni
 O goski ki je nesla zlata jajca
 Pastirček in volk
 Lisica in grozdje
 Zajci in žabe
 Zajec in Želva
 Človek in satir
 Mestna in poljska miš

Sklici

Zunanje povezave

 Ezopova dela na spletni strani Project Gutenberg.

Starogrški pisci
Ljudje, po katerih so poimenovali žival
Grki v 7. stoletju pr. n. št.
Grki v 6. stoletju pr. n. št.

Ezop