['entailment']
British playwright David Hare, criticized in the past for his preachy politics, is said to have finally found his way beyond polemic (John Lahr, The New Yorker ). Hare's new play about a self-centered film critic, his wife, and his mother-in-law is hailed as a coup de theatre  (Matt Wolf, Variety ), both for its social critique (of the amorality of the news media) and for its sensitivity about such personal matters as loss, grief and stoical survival (Benedict Nightingale, the London Times ). Hare's enthusiasts declare it time for canonization.
המחזאי הבריטי דייוויד האר, שבו ביקרו בעבר על הפוליטיקה המטיף שלו, נאמר כי סוף סוף מצא את דרכו מעבר לפולמוס (ג'ון לאהר, הניו יורקר). המחזה החדש של האר על מבקר קולנוע אנוכי, אשתו וחמותו מוכרז כהפיכה תיאטרלית (מאט וולף, וראייטי), הן לביקורת החברתית שלו (על הא-מוסריות של אמצעי התקשורת) והן לרגישות שלו לגבי עניינים אישיים כאלה כאובדן, צער והישרדות סטואית (בנדיקט נייטינגייל, לונדון טיימס). נלהביו של האר מכריזים כי הגיע הזמן לקאנוניזציה.
The playwright used to be critiqued for political content has created a play that appeals to non-political fans.
המחזאי שהיה נוהג להיות מבוקר על תוכן פוליטי יצר מחזה שמושך מעריצים לא פוליטיים. 