['neutral']
The use of rock-cut sanctuaries goes back to the time of Emperor Ashoka, during the third century b.c. , when itinerant Buddhist monks formed a religious order and the emperor provided them with rock-hewn cells as a vihara (retreat) during the monsoons.
השימוש במקדשים חצובים בסלע חוזר לימי הקיסר אשוקה, במהלך המאה השלישית לפני הספירה, כאשר נזירים בודהיסטים נודדים הקימו סדר דתי והקיסר סיפק להם תאים חצובים בסלע כוויהארה (מקום מפלט) במהלך המונסונים.
Rock cells became a traditional dwelling place for Buddhist monks in the centuries that followed.
תאים סלעיים הפכו למקום מגורים מסורתי עבור נזירים בודהיסטים במאות שבאו לאחר מכן.