PAROSTŌ LITURGISKŌ LAIKA 13. SVĀTDĪNE
Kungs, Dabasu Tāvs, mes Tevi lyudzam par sovu zemi. Dori tū par lobu un svēteitu zemi, par lobom mōjom vysim tōs pilsūnim. Mes Tev pasateicam par tū, kū asam montōjuši nu aizgōjušajom paaudzem. Paleidzi mums tū naizpūsteitu nūdūt tōļōk tim, kas nōks pēc mums.
Mes lyudzam par vysom varom un varas nesējim. Paleidzi tim vaļdeit pōr mums un kolpōt mums taisneibā, cik vīn labi īspējams un ar teiru sirdsapziņu. Paleidzi mums vysim kūpā dorbōtīs, lai uzcaltu lobu un dīvbejeigu sabīdreibu, jo, ja Tu, Kungs, tū nauzceļsi, tod veļteigi pyulejās tī, kas pi tō strōdoj. Mes uzatycam Tovam spākam un žēlesteibai, caur Jezu Kristu, myusu Kungu. Amen. (Nu grōmotas „Lūgsim Dievu”)
Mes dzeivojam Dīvam Jezū Kristū.
Cylvāks ir radeits un paaicynōts tam, lai mīļōtu Dīvu, atsadūtu Jam ar vysu sovu sirdi un ļautūs, lai Dīva vōrds jū audzynoj.
Šōsdīnas Evaņgelija vōrdi par tū, ka, ja kurs vairōk mīļoj tāvu un mōti, nakai Dīvu, nav cīneigs byut par eistu Kristus mōcekli, ir ļūti satraucūši. Myusus sirdis pīpylda lela ticeiba un cereiba tam, ka Kristus apdōvynoj myus ar kaut kū veļ lelōku un bogōteigōku, nakai tys, kū asam sajāmuši nu sovim dzymdynōtōjim, nu tim, kuri deve mums dzeiveibu un īvede plašajā pasaulī.
Jā, mes sovim vacōkim asam daudz pateiceibas porōdā. Muns tāvs veļ pyrms tam, kai sōku īt skūlā, man beja izstōstējis Svātūs Rokstus nu pyrmōs lopas leidz pādejai. Mōte, kod es brauču prūjom nu mōjom un atstōju jūs uz ilgōku laiku, arvīn atgōdynōja, lai es napasakļautu slyktim cylvākim, un atsagrīztu mōjōs kai uzvarātōjs. Bet voi tys ir vyss, voi ar šū gudreibu pīteik?
Šudin Kristus aicynoj myus pīsavīnōt cytai gimenei – Kristus Gimenei, kuru sauc Bazneica. Vīta, kur klausamēs Svātūs Rokstus un kur teikam pakļauti Jō pestejūšōs žēlesteibas un spāka īdarbeibai. Tei ir vīta, kur sajemam dōvonu, lai mes veidōtūs leidzeigi Dīva Nūmīļōtajam Dālam Jezum Kristum. Jys aicynoj, lai mes ītu pa dzeivi bogōti na tikai ar ciļvēciskū gudreibu, kuru Jezus saleidzynoj ar tāva un mōtes mīlesteibu, bet ari uz tū, lai mes vālātūs īt caur dzeivi ar pīdereibas Dīvam apziņu. Jo ciļvēciskō gudreiba konfrontacijā ar pasauļa ļaunumu un viļteibu var izarōdeit napīteikūša, lai tūs pazeitu un sekmeigi tim pretōtūs. Un, golu golā, tei var byut napīteikūša ari tam, lai tyktu izpesteits.
Tōpēc Jezus šōsdīnas Evaņgelijā soka, ka cylvāks ir paaicynōts deļ tō, lai klauseitūs Dīva vōrdu un ļautūs Jō īdarbeibai. Jezus prosa nu mums uzticeibu un gaida, ka mes sekōsim šam aicynōjumam. (Mareks Mularčiks OMI)
Atrast dzeiveibu…
Pēc divom tyukstūšom godu Jezus aicynōjums nikō nav zaudējis nu sova nūzeimeiguma: jo kaids gryb pīderēt Jam, gryb byut Jō mōceklis, tam ir jāoizalīdz pošam nu sevis un – taipat kai Jys – jōnas sovs krysts. Myusim ir gryuši šajūs vōrdūs atrast „lobū vēsti”… Tei dreižōk ir bīdejūša vēsts!
Myusim līkās, ka mes labi pazeistam Jezu. Asam daudz par Jū dzērdējuši. Asam leidz sirds dziļumim aizkustynōti, kod īsadūmojam, kai Jys ar mīlesteibu nūsalīc pōr cylvāku. Mes apbreinojam Jō breiveibu, drūsmi un konsekvenci. Mes poši ari grybātu tai dzeivōt un tai reikōtīs. Bet mes zynam ari, ka Jezus tyka pīkolts pi krysta un ka tymā breidī Jū atstōja Jō mōcekli, jo jim lykōs, ka jūs Mōceitōjs ir cītis sakōvi. Bet Jezus runoj skaidru volūdu: kurs gryb Jam pīderēt, tam ir jōīt pa tū pošu ceļu, pa kuru gōja Jys. Taida perspektiva myus bīdej, jo tys, kurs jem uz sovim placim krystu, nanūvēršami nūnōks pi zaudējuma.
Tūmār atcerēsimēs veļ par vīnu Jezus saceitū teikumu: Jys apsūlēja, ka tys, kurs zaudēs sovu dzeiveibu Jō dēļ, tū īgyus. Kū gon cylvāki nadora, lai izglōbt sovu dzeiveibu! Kū tik mes nadoram, lai saglobōt sovu dzeiveibu, lai padareit tū pateikamōku, cīšamōku. Un tam vysam nav nikaidas nūzeimes? Voi mes pateišam dzeiveibu varam atrast tikai tod, kod tū zaudēsim?
Šys nasaprūtamais skaidrōjums līk mums otkon pīvērst sovu skotu Jezus krystam. Eisi pyrms nōves Krystā Pīkoltais īsasauce: „Muns Dīvs, muns Dīvs, kōpēc esi Mani atstōjis?” Bet pēc trejom dīnom tī, kuri šaubējōs par Jū, kuri dūmōja, ka Dīvs pateišam Jū ir atstōjis, pīdzeivoj kaut kū natycamu: Tys, kurš nūmyra pi krysta, otkon stōv jūs vydā – Dīvs pīcēle Jū nu myrūnim! Šei sasatikšona ar Augšancālušū ir deļ mōceklim kai napīradzāta spāka olūts, kas dora jūs spējeigus īt pa tū pošu ceļu, pa kuru gōja jūs Mōceitōjs. Un šys pīdzeivōjums nūstyprynoj jymūs pōrlīceibu, ka pateišam ir īspējams atrast dzeiveibu, zaudejūt tū Jō dēļ.
Kotru reizi, kod pīsadolam svātajā Misē, mes sasateikam ar Tū, kurs ir zaudējis sovu dzeiveibu, bet tūmār dzeivoj. Pēc pōrvērsšonas mes sokam: Mes vēstēsim par Tovu nōvi, Kungs, un līcynōsim par Tovu augšanceļšonūs… Myusim ir bīžōk jōatcerās šī vōrdi un jōatsaver sasatikšonai ar krystā pīkoltū un augšancālušū Kungu – seviški tod, kod myusim līkās, ka zaudejam sovu dzeiveibu zam vīntuleibas, zam sovu un myusu tyvinīku tryukumu, slimeibu un vōjeibu krysta smoguma, kod mums līkās, ka Dīvs ir myus atstōjis. Tikai tod varēsimm pa eistam saprast, ka Jezus vōrdi ir pateišam lobō vēsts. Jezus pōrmaina par dzeiveibu myusu cīsšonas un myusu nōvi. Jys nas myusu krystu kūpā ar mums un naatstōj myus vīnus ni cīsšonōs, ni nōvē. (Pr.A.Kalbarčiks)
29. junijs – svātū apostolu Pītera un Pōvula svātku dīna.
Svātū Pītera un Pōvula litanija.
Kyrie, eleison! Christe, eleison! Kyrie, eleison!
Kristu klausi myus! Kristu, uzklausi myus!
Dīvs Tāvs nu dabasim, apsažāloj par mums.
Dīva Dāls, pasauļa Pesteitōjs, apsažāloj par mums.
Dīvs, Svātais Gors, apsažāloj par mums.
Svātō Trejadeiba, vīns Dīvs, apsažāloj par mums.
Svātō Marija, lyudz Dīvu par mums.
Svātī apostoli Pīter un Pōvul, lyudzit Dīvu par mums.
Svātais Pīter, kuram myusu Kungs Jeuzs Kristus īdeve atslāgu nu dabasim un īcēle par Sovas Bazneicas radzamū golvu, lyudz Dīvu par mums.
Svātais Pōvul, kuru myusu Kungs Jezus Kristus izavēlēja par Evaņgelija sludynōtōju pogōnu tautom, lyudz Dīvu par mums.
Svātais Pīter, kurs ryugti apraudōji sovu pakrisšonu, lyudz Dīvu par mums.
Svātais Pōvul, kurs nu nažēleigō vojōtōja kļyvi par Bazneicas gaismu, lyudz Dīvu par mums.
Svātais Pīter, kuru eņģeļs atbreivōja nu cītuma, lyudz Dīvu par mums.
Svātais Pōvul, kurs izcīti vyslelōkōs vojōšonas ticeibas dēļ, lyudz Dīvu par mums.
Svātais Pīter, kurs tyki pīkolts krystā ar golvu uz leju, lyudz Dīvu par mums.
Svātais Pōvul, kurs nūmyri ticeibas dēļ nu zūbyna cērtīņa, lyudz Dīvu par mums.
Svātī Pīter un Pōvul, kuri pēc myusu Kunga Jezus Kristus pīmāra piļneibā veļtējot sevi cylvāku dvēseļu pesteišonas dorbam, lyudzit Dīvu par mums.
Svātī Pīter un Pōvul, kuri ar sovu asni aplīcynōjat svātū ticeibu, lyudzit Dīvu par mums.
Svātī Pīter un Pōvul, caur jyusu apostoliskū darbeibu mes jyusus lyudzam, lyudzit Dīvu par mums.
Ka mes kaidreiz varātu sasnēgt dabasu gūdeibu, mes jyusus lyudzam, lyudzit Dīvu par mums.
Ka mes nalūkami saglobōtu svātū katōļu Bazneicas ticeibu, mes jyusus lyudzam, lyudzit Dīvu par mums.
Ka Dīvam labpatyktu atbaļsteit ar sovom žēlesteibom vysus Bazneicas prīsterus un tūs, kas gatavojās uz prīstereibu, mes jyusus lyudzam, lyudzit Dīvu par mums.
Ka Dīvam labpatyktu uzturēt laulōtajūs uzticeibu, bārnūs – mīlesteibu un gimenēs – sovstarpejū sadereibu, mes jyusus lyudzam, lyudzit Dīvu par mums.
Ka mes tyktu pasorgōti nu nagaisa, kara un boda, mes jyusus lyudzam, lyudzit Dīvu par mums.
Ka mes tyktu atbreivōti nu draudim myusu dvēselei pādejā nōves stuņdē, mes jyusus lyudzam, lyudzit Dīvu par mums.
Dīva Jārs, kas nūceļ pasauļa grākus, atlaid mums, Kungs un Dīvs!
Dīva Jārs, kas nūceļ pasauļa grākus, izklausi myus, Kungs un Dīvs!
Dīva Jārs, kas nūceļ pasauļa grākus, apsažāloj par mums!
Lyugsimēs. Kungs, myusu Dīvs, Tu caur apostolim Pīteri un Pōvulu devi sovai Bazneicai kristeigōs ticeibas pamatus, caur jūs aizbiļdnīceibu paleidzi mums un aizved uz myužeigū svātlaimi. Caur Jezu Kristu, myusu Kungu. Amen.
Gaisma liturgijā.
Seviška vīta kristeigajā liturgijā, taipat kai kotrā katōļu bazneicā, ir gaismai. Te mes narunōsim par gaismu, kai bazneicas apgaismōšonas leidzekli, bet par tū gaismas simboliku, kas ir paradzāta liturgijai – par lampeņom un svecem – dzeivōs, dabiskōs gaismas olūtim.
Kristīteibas īsōkumā sveces un lampeņas beja golvonais apgaismōjuma veids. Tymsajōs katakombōs tyka izmontōtas mozas elļas lampeņas, par kurom Jezus runoj leidzeibā par gudrajom un nagudrajom jaunovom. Parosti gaismekli tyka nūvītōti teiši uz oltora voi blokus tam. Laika gaitā kristīšim gaismekli īgyust dziļu simbolisku nūzeimi. Atcerēsimēs kaut vai sv. Jōņa Evaņgelija īvodu, kurā vōrds „gaisma” teik pīmynāts 16 reizes. Pavysam Jaunajā Dereibā par gaismu teik runōts 60 reizes. Kod teik konsekreits bazneicas oltors, tū īsvaida ar eļļu, apsadz ar sagu un uz tō nūvītoj dagūšas sveces – Kristus klōtbyutnes zeimi.
Īrodums likt uz oltora sveces rodōs jau tōlā senatnē, bet sevišku popularitati šei tradicija īgyva XII godu simtinī. XV godu simtinī sveces uz oltora tyka lyktas jau vysā latiņu rita Bazneicā, bet nu XVI godu simtiņa tū asameiba uz oltora beja obligata.
Myusdīnu liturgiskī nūteikumi pīsatur pi senajom tradicijom. 2000. goda Romas Misales Vyspōrejā daļā ir saceits: „Uz oltora, voi blokus tam, jebkurā dīvkolpojumā nūlīk vysmoz divus, četrus voi sešus svečturus ar īdagtom svecem, seviški jo tei ir svātdīnes voi svātku dīnas Mise. Jo dīvkolpōjumu voda diecezes veiskups, tod svečturim ir jōbyun septenim.”(Nr.117)
Taitod, ikdīnas sv. Mises laikā uz oltora ir jōdag divom svecem. Vīna svece, kas atsarūn nu krysta kreisajā pusē, simbolizej Vacōs Dereibas svātūs, bet tei, kas dag lobajā pusē – Jaunōs Dereibas svātūs. Oltora centrā asūšais krysts atgōdynoj, ka Jezus Kristus, upurāts par cylvāku grākim, ir vysu laiku un vysu tautu Dīvs, ticeibas centrs un olūts. Veļ divas sveces, kas īdagtas oltora sōnūs, atgōdynoj divus kerubus nu Jeruzalemes svētneicas upuru oltora un divus serafus, kurus pravītis Isaja sovā atklōsmē redzēja, dzīžūt slavas himnu: „Svāts, svāts, svāts…”
Svātku Mises laikā uz oltora ir jōbyun īdagtom četrom svecem. Lelūs svātkūs un svātdīnēs – dadz sešas sveces, kas simbolizej sešas golvonōs stihijas, pōr kurom volda Krystā Pīkoltais un Augšancālušais Kristus, kai ari sešas radeišonas dīnas, pōr kurom uzaust Krystā Pīkoltō – Kristus Augšanceļšonōs jaunōs dīnas ausma.
Jo svātū Misi celebrej veiskups, tod aiz oltora krysta īdadz septeitū sveci: septeņas sveces simbolizej septeņas Svātō Gora dōvonas, kurom byutu jōbyun kotram veiskupam, un kuras jys tōļok dola vysim tim, kas sajem Īsvaideišonas sakramentu. Septeņu sveču izmontōšona veiskupa Misēs vēsturiski ir saisteita ar pāvesta liturgiju Romā, kur, tai saucamajōs staciju Misēs, kotra nu septeņom piļsātas daļom beja pōrstōvāta ar vīnu sveci, kuru nese akolits.
Pi tabernakula, kurā atsarūn Vysusvātōkais Sakraments, napōrtraukti ir jōdag nadzīstūšai lampeņai. Tys ir styngri obligats nūsacejums, un tū nūsoka na tikai liturgiskōs rubrikas, bet ari Kanoniskū Tīseibu Kodekss (940 kanons), tys ir – Bazneicas vyspōrejais lykums. Vīnā nu senajim prīkšrokstim ir saceits, ka bez pastōveigi dagūšas lampeņas pi tabernakula, uzglobōt tajā Vysusvātōkū Sakramentu nav atļauts. Tradicija ar nedzīstūšōs lampeņas paleidzeibu nūrōdeit uz Kristus klōtbyutni Vysusvātōkajā Sakramentā nōk nu XIII godu simtiņa, kai obligatu tū īvīse XIV godu simtinī, kod heretiķi sōka apšaubeit dogmatu par Kristus realū klōtbyutni Euharistijā.
Myužeigō gunteņa pi tabernakula, taipat kai Betlemes zvaigzne, nūrōda uz Kēneņu Kēneņa klōtbyutni, mōcūt myus sadegt mīlesteibā uz Jū. Parosti pi tabernakula teik nūvītōta vīna lampeņa, bet lelōs svētneicōs īspējams dadzynōt ari trejs voi pat vairōk, bet tikai, lai byutu napōra skaitlis. Dažōs lelōs svētneicōs un Romas bazilikōs pi tabernakula īdadz septeņas lampeņas, kas simbolizej septeņus Apokalipses eņgeļus Dīva trūņa prīškā. Bizantīšu rita bazneicōs, pīmāram, pi grīkim, svētneicā ir izvītōtas trejspadsmit lampas, kas simbolizej divpadsmit apostolus, kuri sēd apkōrt Kristum.
Ari gaismekļūs izmontōtais materials ir ar dziļu svātu simboliku. Lampu eļļa, kas parosti ir olivu eļļa, kuras līsma ir dzeiva un teira, ir Kristus simbols, jo eļļa apgaismoj tymsu un ari baroj myus, taipat kai Kungs apgaismoj myus ar Sovu Evāngeliju un styprynoj ar svātū Euharistiju.
Veļ pavysam naseņ bazneicōs beja pījimts izmontōt uz oltora sveces tikai nu voska, bet na nu parafina voi stearina. Tai ka vosks ir dīzgon dōrgs materials, tod pādejā laikā teira voska sveces ir reti sastūpamas, jo nu vīneigi pareizticeigū bazneicōs. Vosks ir ļūti teirs materials, kū ir izveidōjušas bites nu zīdu sulas un nektara. Vosks simbolizej Pesteitōja Mīsu, kas izaveidōjuse Dīvmōtes mīsā. Teirō un dzeivō voska sveces līsma nūzeimoj Jezus Kristus – Kunga, kurs ir kļyvis par pasaules gaismu, dīviškeibu. Veļ sveces simbolizej ticeigūs kristīšus: vosks – tei ir ticeigū skaidreiba, kam ir jōmirdz Dīva prīškā; bet gaisma nūzeimoj, ka jim ir jōkļyust par „gaismas bārnim”.
Gaisma ir nasaraunami saisteita ar Kristu, jo Jys pats ir sacējis: „Es asmu pasaules gaisma”(J 8,12). Kristeigōs ticeibas simbolā „Es tycu”, Kristum teik dūts tituls „Gaisma nu Gaismas”. Un vysi tī, kuri nasavēlej vairōk palikt tymsā un jem daleibu Kristus dzeivē, Rokstūs ir nūsaukti par „gaismas bārnim”(Ef 5,8).
Jau pošā cylvāka dzeives īsōkumā, kod jys teik pīskaiteits Bazneicas lūceklim, t.i., kristeibōs, kristītis sajem Kristus gaismu, kuru jam pasnādz prīsters ar īdagtū sveci.
Vysspylgtōkais gaismas simbols Bazneicā ir Leldīnu svece. Tei ir Augšancālušō Kristus simbols. Leldīnu nakts vigilija sōcās ar guņs pasvēteišonu. Šai tradicijai saknes ir judeismā: saskaņā ar jūdu lykumu prīkšrokstim, gaismekli, t.i. eļļas lampas, tyka īdagtas sabatam sōcūtīs. Šū tradiciju pōrjēme ari pyrmī kristīši.
Goreidznīks Leldīnu Vigilijas laikā izgreznoj Leldīnu sveci ar kristeigim simbolim: krystu, grīķu burtim Alfa un Omega, četrim takūšō goda cyparim. Pēc tam pīcus svēteitō vīraka gryudeņus īlīk tam paradzātajōs vītōs krysta centrā un golūs kai pīmiņu par pīcim Kristus cērtumim. Īejūt bazneicā, nu jaunīsvēteitōs guņs teik īdagtas sveces vysim dīvkolpōjuma daleibnīkim, un diakons (voi prīsters) trejs reizes pasludynoj: „Kristus gaisma”. Leldīnu svece dag pīcdesmit dīnas, leidz pat Vosorassvātkim, bet kristīša sajimtō Kristus gaisma nadreikst nūdzist leidz pat nōvei. (T. G.Prihodjko)
Nu vysas pasaules
Vatikans. Sastdīn, 28. junijā sōcās pāvesta Benedikta XVI izsludynōtais Svātō Pōvula Gods.
Romas sv. Pōvula bazilikā sastdinē reita Misē pāvests svineigi atklōs svātō Pōvula godu. Ceremonijā pīsadaleis ari Vyspasaules pareizticeigū patriarhs Bartolomejs I un cytu kristeigū Bazneicu un kūpīnu pōrstōvji. Pāvests nokamū godu ir pasludynōjis par apostola Pōvula godu tōpēc, lai atzeimēt 2000 godu nu apostola dzimšonas (teik uzskateits, ka jys ir dzimis storp 7. un 10. godu pēc Kristus dzimšonas). Šō goda laikā nūtiks „daudzi liturgiskī, kulturas un ekumeniskī pasōkumi sv. Pōvula gorā”, kai ari tiks organizeitas mōceibu tikšonōs un specialas publikacijas par sv. Pōvula rokstim. Vysā pasaulē leidzeigus projektus realizēs mūku kongregacijas, mōceibu īstōdes un labdareibas organizacijas, kuras nūsauktas sv. Pōvula vōrdā, diecezēs, svātvītōs un bazneicōs. Pāvests uzsver, ka šam godam byus ekumenisks raksturs, jo Pōvuls sludynōja Evaņgeliju vysom tautom, pīlyka vysas pyules, lai tyktu sasnāgta vīnōteiba un saskaņa kristīšu storpā. „Lai tod jys pasorgoj ari myus, svynūt divtyukstūšū jubileju, paleidzūt mums vērzeitīs uz prīšku lānprōteigi un ar patīsu ceņteibu uz piļneigu vysu Kristus mistiskōs Mīsas lūcekļu vīnōteibu,” sacēja pāvests Benedikts XVI. (www.katolic.ru)
Latvijas Katōļu Bazneicai jauns kanoniskū tīseibu doktors.
23. junijā Romā, Pontifikalajā Laterana universitatē doktora grādu īgyva prīsters Juris Zarāns. Jys aizstōvēja zynōtniskū dorbu kanoniskajōs tīseibōs, sajimdams augstōkū nūvērtejumu Summa cum laude. Dorba temats beja veļteits romīšu un vyduslaiku Eiropas tīseibu vēsturiskajai atteisteibai un tū integracijai myusdīnu Latvijas juridiskajā kulturā.
Sirsneigi sveicam jaunū doktoru, Aglyunas bejušū vikaru Juri Zarānu, ar zynōtniskō grāda īgyušonu, vēlejam Dīva paleigu jō turpmōkajā darbeibā Latvijas Bazneicā!
ZIŅŌJUMI
6. julijs – mēneša pyrmō svātdīne – sv. Mises Aglyunā plkst. 10.00; 12.00; 19.00.
Bēržgalē – plkst. 9.30; Rušyunā – plkst. 11.00.
ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn kea_Latn bem_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn lvs_Latn ltg_Latn lvs_Latn