Itū pīrakstieju vakar vokorā, kod beju nūsavāruse vīnu kinu. Pādejā laikā tik reši verūs kinys, ka kotra nu jūs ir nūtykums. Verīs i dūmoj.
Kina beja par veirīti i sīvīti, kam nazkas beja i pat varbyut par daudz vysa beja, a nazkuo tūmār nabeja – deļtuo jī i sasatyka. Tok izaruodēja gols golā, ka jim vajadzēja tikai tuo nazkuo, kuo jim nabeja, navys vīnam ūtra.
[youtube=http://www.youtube.com/watch?v=IiJLJd7cH1c]
Aizadūmuoju, ka asu palaiduse garom jau nazcik draugu dzimšonys dīnys. Naba tys, ka aizamierst, a atsaguodoj pādejā šaļtī jau nazyn cik stuņdēs vokorā. Siedi i saprūti – apsveikšona byutu fikceja. Bez sirds, bez gaideišonys, bez prīcys.
I tod suoc dūmuot, ka laiks ir suocs īt nazkai cytaiž – na nu dīnys iz dīnu voi nu cylvāka da cylvāka, a nu dorba da dorba. Termeni nūsoka laiku, na nūtykumi kai nazkod bierneibā, kod sīna tolka beja nūtykums, īšona iz mežu beja nūtykums, a labeibys pļauja ar kombainim – tī tok i ēst nabeja laika, beja juosēd iz jumta i juosaver.
Datumi nūsoka laiku, nedelis dīnys nūsoka laiku, atzeimis bloceņā sadola laiku. Lapenis iz sīnu i apraksteitys lapenis iz golda. Vysmoz tai raugu laiku padareit realu – na digitaluos pīzeimēs voi škārsteikla kalendarūs i atguodynuojumūs.
Tai i saīt, ka vīneigais laiks draugim – cikom jī atroksta tviterī voi skaipā. Partū ka cytaiž kotram byutu juoatdūd vyss vokors, a vokoru laikam nav tik daudz. Koč vysaiduos pupu myzuos ar nivīnam navajadzeigu failu baksteišonu paīt na vīns vīn vokors. Taida skumeiga atsazeišona pošai deļ seve i pasaceišona publiski – nikuo sliepama tī nav, naba es vīneiguo.
Aizadūmuoju par vysim tim cylvākim, kas nazkod beja tik svareigi, a niu pagaisuši gondreiž bez pādu. Ka naskaita atminis i sajiutys.
Tod, kod pagaist kaids draugs, nūmierst ari kaida daļa nu cylvāka. Taipat kai cylvākam nazkas lobs daaug kluot, kod jam pasaruod jauns draugs.
Draugi ir dale nu mane, draugi ir munys rūkys i kuojis, draugi ir mane turpynuojums tuoļuok pasaulī i nazkuo loba atsabolsuojums.
Pa vīnam mes asam pa vīnam. Atrast ūtru cylvāku, kas koč kaidā ziņā ir leidzeigs i koč kaidā ziņā pavysam tyvs, ir lela laime. I kod tei laime beidzās, tū rūku voi kuoju voi nu nūgrīž, voi jei nūkreit poša. Tok vysleidza tymā vītā palīk rāta. I pa mīgam sajiuti, kai tei rūka voi kuoja otkon kustīs, a pasamūst i – nikuo.
Vīnkuorši ir lītys, kas juodora regulari. Kotru vokoru juomozgoj kuojis, a rūkys juomozgoj kotru reizi pyrma iesšonys voi ari tod, ka juos palīk nateirys. Tai ari draugus vajag satikt kod na kod i ar jim vīnkuorši apsarunuot. Cytaiž jī pagaist i vaira nikuo nav tai, kai beja da šam.
Kū mes vacuoki palīkam, tū kuojis i rūkys ataug lieņuok. I daudz lieņuok pasaruod jauni draugi. Deļtuo kaidu nu jūs pagaisynuot ir nazkai biedeigai. Tymā šaļtī sajiuti, kai paīt laiks, kai jis īt i kai nikuo vaira nav pa vacam.
Es tik dūmoju – voi atsagrīzšona vyspuor ir īspiejama. Varbyut otkon i otkon ir juoaudzej jauna rūka voi kuoja. Atguodojūt bejušū, tok jaunū suocūt nu jauna. Kai nu nullis voi plyka stymbyna.
Vīnkuorši aizadūmuoju i pīrakstieju itū. Saucit tū par sirdsapzinis izmekleišonu voi kai cytaiž.
Nu ūtrys pusis – varbyut tikai maņ nazkuo tryukst. Varbyut tam ūtram natryukst nikuo. Naizzynuosi i nasaprassi – cikom nasatiksi i napavaicuosi. A deļkuo lai satyktu, ka nasateic jau niule.
Partū ka pa lelai daļai cylvāki cīši breineigi izteik ari bez mane – jī taipat nazkai dzeivoj, nazkū dora. Varbyut cytaiž, nakai dareitu kūpā ar mani. Tok jī nikur napagaist. Jī vīnkuorši dzeivoj sovu dzeivi nazkur cytur i bez mane.
Nazkur jī vysi vysleidza ir. Nazkur jī palīk. Sirdī, atmiņuos voi socialajūs teiklūs – jūs jaunuo i cytaiduo dzeive, kas īt nazkur, tok vaira na reizē. Piec laika satīc kaidu paguotnis cylvāku i saprūti – bet jis tok jūprūjom ir, jis ir izamainiejs, jis ari ir dzeivuojs. Tok jimā vysleidza ir nazkas nu tuo cylvāka, ar kū kūpā smiejūs, laižu cyrku, rauduoju, sasarunuoju, sasarakstieju, volkuojūs pa pasauli.
Koč vīneigais, kū es ar itū vysu gribieju pasaceit, ir eisai. Ar eistu draudzeibu ir kai ar eistu mīlesteibu. Atslāgys vuords ir “žāluot”. Na īgribēt deļ seve, sagruobt, savuokt, pajimt, a nu sirds nūvēlēt tū lobuokū i dūt, na jimt.
Tam vaira nikod var nabyut nikaida sakara ar mani. Tok lai kotram cylvākim, kas nazkod maņ ir devs nazkū lobu i manī ir atrads voi radiejs kū lobu i ar kū kūpā ir bejs labi – lai jam vīnkuorši ir labi.
Vot i vyss. Tai tuos kuojis i rūkys nūkreit, tai juos ataug nu jauna.
I vysleidza ir vārts. Tuo eisuo laika deļ, cikom draugs ir draugs. Partū ka tikai tys, kas ir staiguojs ar sovom kuojom, zyna, kaida laime ir vīnkuorši īt. I tikai tys, kam ir rūkys, zyna, kai ir gluosteit.
Tok ir vīna loba ziņa. Eisti draugi ari piec symtim tyukstūšu godu ir draugi, partū ka tei kūpeiguo dzeisla jau naizneikst. Pazinis īt i aizīt, palīk svareigais. Es ceru, ka jis palīk.
I vēļ es ceru, ka itys buobu laiks puorīs i nazkod otkon byus gona laika vysam skaistajam i lobajam.
ltg_Latn ltg_Latn zho_Hant ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn