Augi
Dzeivuoja vīns divpadsmit godu vacs puisāns, un jam nazkod stuostēja vactāvs par svāta Juoņa dīnas papardīti. Tam puisānam ļūti gribējuos dabuot papardītes zīdeņu, un jis ļūti prīcīgi gaidēja svāta Juoņa nakti. Kad atguoja svāta Juoņa nakts, tys puisāns apsagērbēs jaunu kraklu, pajēmja vērdiņu un nūguoja meklēt papardītes zīdiņu. Jis guoja, guoja — daguoja pi tuos papardītes zīdiņa, nūruovja jū un cīši samīdzja sovā rūkā. Koč šitei pukīte beja korsta kai guns, bet tys puisāns turēja jū stypri pierstūs. Tai jis guoja pa ceļu un ejūt dūmuoja: "Kab man byutu pils, tūlaik byutu lobi!" Tajā acumierklī jis atrodās nazkaidā lelā pilī, kur beja daudz kolpu un kolpyuņu. Tod kolpi apģērbja jū zalta apģērbā un atnesja jam vysaidus gordus ēdīņus un dzērīņus. Jis dzeivuoja cīši lobi, bet nabeja tūmār prīcīgs. Jis vys dūmuoja par tāvu, muoti, par bruoļim, muosom un jam gribējuos aizbraukt uz muojom. Tyuleņ atbraucja zalta roti ar divi zyrgim un tai jis nūbraucja uz muojom. Dabraucis pi muojas jis īraudzēja sovu mozuokū bruoli stuovūt pi durovom. Jis izkuopja nu rotim, daguoja pi bruoļa un vaicuoja: "Kur ir tovs tāvs, muote, bruoļi, muosas?" Bruolis soka: "Tāvs jau nūmiris, bet muote guļ slima uz nuoves gultas." Jis daguoja pi muotes, kas gulēja gultā, un ļūti rauduoja. Padzeivojis kaidu laiku, jis nūbraucja otkon uz sovu skaistū pili. Pēc divi godim jis vēļ nūbraucja uz sovu dzimtini, izkuopja nu rotim, daguoja pi durovom un veras: durovas aizslāgtas un nava nivīna cylvāka. Atguoja vīns vacs vecīt's un vaicuoja: "Kū tu, dāls, tī meklej?" Puisāns atbild: "Atguoju pasavērt sovu tāvu un muoti." Vecīts soka: "Jī vysi nūmira nu boda." Puisāns padūmuoja breidi un sacīja: "Muna laime nava eista laime."
ltg_Latn ltg_Latn