Parostō liturgiskō laika 22. svātdīne
Kungs, cik naizsokami daudz ir tū lītu, par kurom es asmu Tev porōdā pateiceibu!
Muns Dīvs, es pasateicu Tev par dzeiveibu. Paļdis Tev par tū, ka asu dzeivs, ka Tu maņ esi devis eksistenci. Varbyut es na vīnmār asu par sovu dzeiveibu pīteikūši daudz ryupējīs un tū sorgōjis, varbyut naasu sevi pīteikami atteistējis. Bet par vysu, ar kū maņ šajā ziņā tūmār ir pasaveicis voi par kū es asu varējis byut apmīrynōts, es pasateicu Tev, muns Kungs.
Es Tev pasateicu ari par mīlesteibu, kū asu atradis, - par cylvākim, kurus Tu esi nūlicis munā dzeivē. Paļdis Tev, Kungs, par munim draugim, par jūs mīlesteibu. Tū vysu pat gryuši aptvert.
Es Tev pasateicu, Kungs, par tim cylvākim munā dzeivē, ar kurim Tu maņ esi ļōvis tyvōk tiktīs un varbyut pat ītekmēt jūs dzeivi. Tu dūd mums tik daudzas īspējas bogōtynōt ūtra cylvāka personeibu ar kaut kū nu sevis, ar kaut kū lobu. Cik reti mes izmontojam šaidas īspējas. Bīžōk gon nūteik tai, ka nupat veļ jī beja ar mums kūpā, bet tod aizgōja nu myusu dzeives, vīnkōrši pazuda nu tōs un vairs naatsagrīzsīs.
Es Tev pasateicu, Kungs, par sovu ģimeni. Cik daudzas jaunas īspējas dareit lobu Tu, Kungs, mums dōvoj ar myusu gimenem! Un cik daudzas nu šom īspējom mes palaižam garum! Mes varātu ryupeitīs par mīlesteibu daudz vairōk. Paļdis Tev, Kungs, ka Tu dūd mums īspēju tū dareit veļ, - dareit pošlaik un sovā turpmōkajā dzeivē.
Es Tev pasateicu, Dīvs, ka Tu ļauņ man dzeivōt šajūs laikūs un šajā pasaules molā. Tei ir Tova žālsirdeiba. Es varēju dzeivōt ari kara laikā, dzeivōt pūsta pōrjimtūs pasaules rajonūs; voi tī, kur pastōv atklōta Tovas Bazneicas un ticeigū vojōšona; voi dzeivōt bodā un piļneigā nabadzeibā. Tod vyss munā dzeivē byutu nasaleidzynojami slyktōk.
Kungs Jezu, pīdūd munu vīnaldzeibu, munu remdenumu, kuru asu izrōdējis ar tū, ka naasu spējis Tev kotru dīnu izteikt sovu pateiceibu. Tai vīn līkās, ka mes reizem pat naspējam aptvert, ka šoszemes prīki nabyus myužeigi, ka ari mes reiz paliksim vaci, un myusu dzeivei pīnōks gols.
Es Tev pasateicu, Dīvs, par vysu radeibu, par kotru kūku un zīdu, par kotru upi un par jyuru. Es Tev pasateicu par vysu tū, kū es kotru dīnu pījemu kai pošu par sevi saprūtamu, bīži vīn tū nimoz napamonūt vai naīvārojūt – par sauli, debesim, gaisu, kū elpojam; par jautreibu un vysaidim īprīcynōjumim; par bareibu, ar kuru Tu myusus apgōdoj; par bārnim, kurus Tu mums dūd.
Bet par vysu vairōk, man līkās, es grybātu pasateikt Tev par Tovu leidzjyuteibu, par Tovu pīdūšonu, par Tovu žālsirdeibu. Jo vairōk es atsaucu atmiņā dažaidas lītas, par kurom vajadzātu Tev pasateikt, jo lobōk es sōcu apjaust Tovu lelū žālsirdeibu.
Paļdis Tev, Kungs! (Fragmenti nu grōmotas „Stunda ar Jēzu”)
PŌRDŪMOM
Dīvs mudynoj ticeigūs piļdeit Jō bausleibas. Jezus seviški mōcēja, ka ir jōpylda Dīva gryba, kas atrūnama bausleibōs, bet ōrejī, cylvāku izdūmōtī prīkšroksti ir bez nūzeimes. Jezus styngri nūrōdēja, ka napīteik ar lykuma burtu, bet vajadzeiga ari lykuma devēja – Dīva grybas piļdeišona. Napīteik ar pīsamārōšonu lykumam, bet tys ir jōpylda īkšeji un ar sirdi. Navjadzeiga seikumaineiba formalitašu īvārōšonā, ignorejūt byutiskū, navar cylvāku vest uz pesteišonu. Pesteišonu nas Dīva grybas piļdeišona. Cylvāki bīži vīn aizaraun ar mūdi un cytom ōriškeigom lītom, bet aizmērst Dīva grybas piļdeišonu.
Patīseibu sludynoj Dīvs, bet cylvāki bīži vīn pauž izgudrōtas mōceibas, kas patīseibai nimoz naatbylst. Patīseiba gon na kotru reizi ir pateikama, tōpēc cylvāki izmeklej pateikamōkū ceļu un bīži nūsavērš nu patīseibas. Tai tys ir ari praktiskajā dzeivē. Bet cyti gryb īvest šū maldeigū nūstōju pat kai mārauklu. Ari šudin ir daudz vyltus pravīšu.
Dīva vōrdam un Dīva bausleibom ir jōbyun kristīša ceļazeimei. Bet kas ir cylvāku mōceibas un lykumi, kū pīmiņ šōs svātdīnes Evaņgelijs? Tī nav pareizī civilī lykumi, kas veidōti Evaņgelija gorā, bet gon tiranu reikōjumi. Bāda tautai, kas Dīva bausleibas ir aizmērsuse un kas paklausa cylvāku lykumim. Dīva bausleibas dūd dzeiveibu, bet bausleibu atmesšona samaitoj cylvāku.
Dīva bausleibas cylvāki bīži pōrkōpj ļaunū kōreibu dēļ. Svātais Pōvuls skotōs uz lītom nu ūtras puses. Jys īteic turētīs pi Kristus gora un dzeivōt Kristū. Vēstulē romīšim jys roksta: „Tim, kas nadzeivoj saskaņā ar mīsu, kas ir Jezū Kristū, tagad vairs nav pazudynōšonas, jo dzeiveibas gora lykums Kristū Jezū mani ir atbreivōjis nu grāka un nōves lykuma”. Nūdybynōdams jaunu un piļneigōku dereibu, Jezus ir papyldynōjis Mozus lykumu, padareidams tū dvēseliskōku, pasateicūt Svātō Gora dōvonai. Kristīša lykums leidz ar tū vairs nav ōrejū prīkšrokstu sakūpōjums, bet gon sekōšona Svātō Gora īdvesmai. Svātais Pōvuls sovūs rokstūs pastreipoj, ka jūdu ritualū prīkšrokstu un bausleibu ōrejō piļdeišona naspēj atpesteit, bet ka atpesteišona nōk nu ticeibas Jezū Kristū. Bausleibas ir lobas un tōs ir jōpylda, bet bez Kristus žēlesteibas cylvāki nav spējeigi tūs izpiļdeit. Pōvuls nūrōda, ka bausleibom Vacajā Dereibā beja pedagoģiska nūzeime. Atnōkūt Pesteitōjam, pedagogs vairs nav vajadzeigs, Kristus ir tys, kas atbreivoj cylvāku nu grāka. Tagad volda Kristus lykums, kas nav ōrpus cylvāka, bet gon ir īraksteits cylvāka sirdī. Svātais Gors ir īlējis mīlesteibu cylvāki sirdīs un tī, kur ir eistō Dīva un tyvōkō mīlesteiba, grāka nav. Cylvāki tiks tīsōti pēc mīlesteibas mārauklas, kai tū Jezus skaidri ir nūrōdējis Evaņgelijā.
Dīva gryba ir, lai vysi cylvāki byutu atpesteiti. Jys tū beja atklōjis jau bausleibōs un pravīšūs Vacajā Dereibā. Tod nōce Jaunova Marija, Jaunōs Dereibas īvadeitōja – Jezus Kristus Mōte. Byudama žēlesteibas pylnō un paklauseigō kolpyune, jei pījēme Dīva grybu ar pazemeigu padeveibu. Pats Jezus, Pesteitōjs un vystaisneigōkais nu taisneigajim, nōce pasaulē, lai piļdeitu Dīva Tāva grybu. Jys pats izpiļdēja Tāva grybu vyspiļneigōkajā veidā un tū pīprosa ari nu cylvākim, apgolvōdams, ka Dīva vaļsteibā īīs tikai tī, kas pylda Jō Tāva grybu.
Svātō Jōņa Evaņgelijā Jezus narunoj par Tāva grybas izpiļdeišonu, bet gon Tō grybas izpiļdeišonu, kas ir Jū syutējis. Taitod, Dīva grybas piļdeišona ir syuteiba. Tys tai beja ar Jezu un tai tys ir ar ikvīnu ticeigū. Jezus izpiļdēja Dīva grybu ari tod, kod tys beja gryuši, kai pīmāram, cīsšonu laikā pyrms nōves. Ari kotra kristīša lozungam vajadzātu byut: „Dīvs, Tova vaļa lai nūteik!”
Napīteik ar tū vīn, ka kristītis izprūt bausleibu saturu, ir jōsavīnoj ar Dīvu personeigi Svātajā Gorā. Ar zynōšonu vīn napīteik, Dīva gryba ir jōpylda. Tai darēja ari Jezus, kurs uzturēja cīšas mīlesteibas saites ar Sovu Tāvu un reizē darēja dorbus cylvāku lobā. Šajā sakareibā jōpastreipoj, ka ari cylvākim ticeibu un zynōšonu vīn napīteik, ir vajadzeigi lobī dorbi. Eistineibā Dīva gryba ir, lai cylvāki byutu svāti, lai tī dareitu tikai lobu un palyktu cīšūs sakarūs ar Jū, kai ari palyktu vīneibā un mīlesteibā ar vysim cylvākim. Tod byus eistais mīrs vērs zemes.
Praktiski Mozus izsludynōtōs Dīva bausleibas ir dereigas ari kristīšim, jo tī vad cylvākus pi Kristus. Taipat kai Vacō Dereiba sagatavōja Kristus piļneibu, kas pasarōdēja Jaunajā Dereibā, tai ari, pyldūt bausleibas un apdūmojūt Vacōs Dereibas pravīšu rokstus, nūnōkam pi Kristus personas un pi Dīva grybas piļdeišonas Svātajā Gorā. (Nu V.E.A.Brumaņa grōmotas „Zinu, kam ticu”)
4. septembris – mēneša pyrmō pīktdīne.
„Cik meili ir Tovi mōjūkli, debesspulku Kungs”
Vērs zemes nav nivīnas cytas vītas, kur byutu tik daudz mīlesteibas, kai Vysusvātōkō Sakramenta prīškā bazneicā. Vysusvātōkajā Sakramentā koncentrejās vysa Dabasu un zemes mīlesteiba. Vysusvātōkajā Jezus Sirdī atsarūn vysas ciļvēciskōs un dīviškeigōs mīlesteibas olūts.
Taipat kai zvērbuļa mōjūklis ir ligzda, tai myusu „mōjūklis” ir euharistiskajā Jezus Sirdī. Kotru, kurs īsarūn pi Jezus Vysusvātōkajā Sakramentā, Jys uzjem ar naizsokamu sajyusmu. Jō mīlesteibā ir myusu spāks.
84. psalmā apraksteitō „Sausō īleja” ir pīpiļdeita ar šoszemes cīsšonom. Tei myusim atsauc atmiņā sv. Pōvula saceitū: „Myusim te nav palīkamas vītas, bet mes meklejam nōkamū.”(Ebr 13,14). Mes asam svātceļnīki.
Myusu mērkis ir byut vīnōtim ar Dīvu, cikom veļ asam ceļā uz debesim. Pasauļs, kai zynam, nav myužeigs. Tōpēc, „jo jyus kūpā ar Kristu asat augšancālušīs, tod meklejit pēc tō, kas augšā, kur Kristus sēd pi Dīva lobōs rūkas! Dūmojit par tū, kas augšā, bet na par tū, kas vērs zemes!”(Kol 3,1-2).
Psalmists soka: „Vīna dīna Tovūs pogolmūs ir lobōka nakai tyukstūšim cytu”, parōda tō laika naizokamū vērteibu, kuru mes pavodam kūpā ar Jezu Vysusvātōkajā Sakramentā, kur Jys pīpylda myus ar goreigajom bogōteibom, dora myusu dvēseli skaistōku un padzilinoj myusu vīnōteibu ar Jū. Vydusmāra cylvāks dūmoj, ka jys ir pōrōk aizjimts, lai pavadeitu laiku kūpā ar myusu Kungu. Pateišam, daudzim līkās, ka tys ir veļteigi iznīkōts laiks. Tys tai ir tōpēc, ka jī nazyna, kam dzeivē byutu jōdūd prīkšrūka, un jū dzeives ceļam nav ni mērķa, ni jāgas, jo nikō cyta ōrpus materialō pasauļa, kurā jī dzeivoj, tī nav spējeigi saskateit. Jū sirdis ir pīkoltas pi šōszemes lītom, un, dzeivei aizejūt, jī byus kļyvuši kai iztukšōti nabogi.
Breiži, kurus pavodam Vysusvātōkō Sakramenta prīškā, sagatavoj myus tai dīnai, kod mes īraudzeisim Dīvu vaigā, īpazeisim jū taidu, kaids Jys ir, un paliksim myužeigi kūpā ar sovas dvēseles Leigovaini. Jezus Vysusvātōkajā Sakramentā pīvērš myusu skatīni myužeigajai dzeivei un dōvoj mums gora gaismu un spāku, lai tū sasnāgtu. (Tāvs M.V.Lučia „Nāciet pie Manis Vissvētākajā Sakramentā)
„Nūteikumi par ēsšonas laikim”.
Īsaskateisim myusu brōļu – pareizticeigū senajūs ēsšonas parodumūs, kas stypri vīn atsaškir nu myusejim.
Pareizticeigū Bazneicas reglaments nūsoka tikai divas ēdīņreizes – pušdīnes un vakariņas. Un tikai šajūs divūs gadejumūs ir paradzātas atteiceigas lyugšonas ēdīņu svēteišonai un pateiceibai pēc ēsšonas. Tys ir ari saprūtami, jo Reglaments tyka īvārōts golvonūkōrt klūsterūs, kur gon agrais reits, gon vysa pyrmō dīnas puse beja aizjimtas ar dīvkolpōjumim.
Bet ari klūsterūs daļa nu mūkim, kuri piļdēja dažaidus jim uzlyktūs pīnōkumus, pēc pyrmajom lyugšonom devēs pi sovim dorbim, kas bīži vīn beja saisteiti ar smogu fizisku dorbu. Taipat ari pasauleigī cylvāki, kurim beja jōveic sovi ikdīnas dorbi, pēc reita lyugšonom devēs sovūs dorbūs, reizem pat leidz vālam vokoram. Tai ka jūs gaidēja gara dorba dīna, jim beja jōpapyldynoj mīseigī spāki ar ēdīni, tōpēc tyka īvīsta veļ trešō, reita ēdīņreize, gon laiceigōs mōjōs, gon klūsterūs, bet klūsterūs gon tikai tim, kurim beja jōīt pi dorba. Šei trešō ēdīņreize seviški pi laiceigajim cylvākim kļyva par tradiciju, par naatjemamu īrodumu.
Bet bez šom ēdīņreizem vīsmīleigō krīvu tauta vīnmār cīmenim lyka prīškā kaut nalelu cīnastu. Bet 19. godu simtinī na tikai piļsātōs, bet ari laukūs, na tikai pi laiceigajim cylvākim, bet ari pi mūkim gondreiž obligata kļyva tējas dzeršona gon ar cīmenim, gon kai papyldynōjums pi brūkastim, voi pat brūkastu vītā.
Ticeigī cylvāki, kaut ari tys nav nūteikts ar reglamentu, vīnmār lyudzās pyrms un pēc ēsšonas. Klūsterūs parosti pyrms un pēc ēsšonas teik skaiteitas lyugšonas skaļā bolsā, voi pat dzīdōtas. Laiceigajōs mōjōs myusdīnōs kotrs mīlasta daleibnīks skaita lyugšonas prōtā, izjemūt svātku reizes, kod lyugšonas teik skaiteitas voi dzīdōtas kūpeigi.
Nu vysom ēdīņreizem kai pamata ēdīņreize ir pušdīnes – vysbogōteigōkō un ilgōkō, kuras laikā dreikst ēst leidz piļneigai sōta sajyutai.
Vakariņas stypri atsaškir nu brūkastim. Tajōs ir mozōk ādamō un tōs ir eisōkas. Reglaments pat īsoka nagatavōt vakariņos ēdīņus speciali, bet apēst tū, kas palicis pōri nu pušdīnem. Vakariņas ir tikai vīgls paēdīņs pyrms gulētīšonas, kuru varbyut tikai nabogi nūsauktu par ēdīņreizi, kurā var paēst.
Tai ka brūkastis un pōrejōs ēdīņreizes ar tējas dzeršonu ir it kai „nalykumeigas”, it kai myusu vōjuma sekas, Optinas mūki īteice pyrms šom ēdīņreizem lyugt grāku pīdūšonu, lyugt nu Dīva myusu vōjeibu izdzīdynōšonu un nūbeigt ēdīņreizi ar lyugšonu Dīvmōtei, cereibā uz tū, ka Dīva Mōte pīvīnōs cylvāku lyugšonom ari sovu aizbiļdnīceibu.
Stōsta taidu atgadejumu: Kaidu reizi mūki ēde pušdīnes, un vīnam gaišredzeigam mūkam tyka atklōts šaids redzējums: blokus tim, kuri ēde pazemeigi un pasateice Kungam par kotru maizes gobolu, par kotru yudiņa molku, stōvēja eņgeļi un naradzami barōja tūs ar madu; tim, kuri ēde klusejūt un tymā pat laikā sovā sirdī syutēja lyugšonas uz Jezu, eņgeļi deve kaut kaidu naizsokami soldonu dabasu dzērīni; trešī ēsšonas laikā smējōs, aprunōja vīns ūtru, stōstēja smīkleigus nūtykumus nu klūstera dzeives, un vērs jim lidōja ļaunī gori un apgōnēja jūs ēdīni, spļaudami tymā. Tōpēc, brōli un mōsas, kristīšam ir jōād ar gūdbejeibu un jōpasateic par tū Kungam. (Nu pareizticeigū kalendara 2010. godam)
Jauni Turinas līķauta pētejumi: aramīšu volūdā raksteitais uzroksts ir nu Kristus laikim.
Palašajā Turinas līķauta pētejumu panoramā īpašu vītu ījem naseņ atklōtais uzroksts uz tō aramīšu volūdā. Uzroksta patīsuma apstyprynōjums varātu īnest skaidreibu jautōjumā par Līķauta izaceļšonōs laiku. Franču zynōtnīka Tjerri Kasteksa sensacionalais atklōjums izraisēja naskaitamas debates un īinteresēja Barbaru Frale, kura ir specialiste templīšu ordena vēsturē un kura ir Vatikana arhivu leidzstrōdneica. Par šū jaunatklōjumu autore roksta grōmotā, kas saucās „Templīši un Kristus Līķauts”. Frale vēlejās padzilinōti pīsaskart šam jautōjumam ari jaunajā grōmotā, kas izīs rudinī.
Kai paskaidrōja grōmotas autore, uz Līķauta tyka atrosti ebreju burti, un acimradzūt runa īt par aramīšu volūdu. Barbara Frale precizej: aramiskais uzroksts uz Līķauta drēbes ir atklōts jau agrōk. Veļ 1978. godā tū pamanēja latiņu volūdas profesors nu Milanas katōļu universitates. 1989. godā tyka atrosti veļ cyti burti – šys atklōjums pīdar zynōtnīkam Mesinai. Pēc jō vōrdim šī burti beja frāzes „Jūdu Kēneņš” daļa, tys ir, myusim ir dareišona ar apsyudzeibu, kuru izvērzēja Pilats pret Jezu.
Naseņ Tjerri Kasteksa atrostais teksts skaņ: „atrosts”, bet tei varātu apzeimōt ari „jo atrosts”, kai ari „mes atrodam”. Interesanti ir tys, ka šei fraze var byut atteicynojama uz Lukasa Evaņgelija fragmentu, kur pats Lukass stōsta par apvainojumim pret Jezu, ar kurim Jys tyka atvasts pi Romas pōrvaļdnīka. Apostola Lukasa vōrdi skaņ šaidi: „Mes atrodam, ka jys musynoj myusu tautu un aizlīdz moksōt nūdūkļus keizaram, un apgolvoj, kai ir Kristus, Kēneņš”. (Lk 23,2).
Veļ ir jōatklōj, kaidā veidā šys uzroksts ir pasarōdējis uz Līķauta. Frale soka: „Nav šaubu, ka, tai ka runa īt par uz nōvi nūtīsōtu cylvāku, beja jōbyun kaut kaidai līceibai, kaut kaidam apstyprynōjumam, kas pīstyprynōts pi šō cylvāka līķa. Jōjem vārā ari tys, ka pēc senōs ebreju tradicijas audaklūs īteitū myrušū beja naīspējami atpazeit, un uzroksts beja napīcīšams, lai myrušū varātu identificēt.
Kasteksa atklōjums atver jaunu loppusi streidūs par Līķauta izceļsmes laiku. Metodes, lai nūteikt audakla vacumu ar radioaktivō ūglekļa paleidzeibu, ir ļūti sarežgeitas, un agrōkajūs pētejumūs ir vīns vīneigs juceklis. Ir nūtykušas debates storptautiskā leiminī, bet kotram beja sovs vīdūklis. Sensacionalas grōmotas tyka izdūtas jau pyrms tam, kod tyka pasludynōti zynōtniskū pētejumu rezultati. Frale uzskota, ka laboratorijas tom pīsyuteitūs paraugus izmeklēja korekti, tūmār problema ir tymā, kaidi teiši paraugi tyka nūdūti šom laboratorijom. Laboratorijas navarēja atsateikt nu īsnāgtajim materialim un pīpraseit cytus.
Senī dokumenti vēstej, ka pastōv kaut kaids laika „lūgs” – ap 150 godi – pēc Līķauta pazusšonas Konstantinopoles izpūsteišonas laikā 1204. godā, 4. Krustnešu karagōjīņa laikā, - leidz tō pasarōdeišonai Francijā ap 1350. godu. Sovā grōmotā Frale izvērzej pavysam konkretu tēzi par tū, kō rūkōs šajā periodā atsaroda Līķauts. Kai jau sacējam, jei specializejās templīšu ordena vēsturē. Brabara Frale atroda daudzas pādas tam, ka templīši uzglobōja šū prīkšmatu laika pūsmā storp 1260. un 1312. godu, pi kam šys nūtykums nūvede pat pi templīšu liturgijas izmaiņom. Templīši Līķautā saskatēja sova veida karūgu pret moldu mōceibas izaplateišonu, un tys ir saisteits ar uzrokstu, kas atrosts uz audakla. Sōkuma Frale grybēja nūskaidrōt, voi templīši ir uzroksta autori. Bet, kod jei sōka šū uzrokstu izpēteit, izarōdēja, ka burtim nav nikaida sakara ar templīšim, jo tī ir nu laikmeta, kas ir vysmoz 1000 godus agrōks, nakai Templīšu ordena dybynōšonas laiks. (Vatikana radio kr.vol.)
ZIŅŌJUMI
1. septembrī sv. Mises Aglyunas bazilikā plkst. 7.00; 12.00 – skūlānim; plkst. 19.00
6. septembrī sv. Mises Aglyunā plkst. 10.00; 12.00; 19.00. Bērzgalē – 9.30; Rušyunā – 11.00
7. septembrī Rēzeknē Rēzeknes-Aglyunas diecezes prīsteru konference.
ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn lvs_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn