Rubrikā “Gruomotplaukts” itūreiz Laura Melne pastuosteis par jaunuokū latgalīšu literaturys izdavumu – Ligijis Purinašys dzejis kruojumu “pierobežas”. Cytunedeļ, 26. novembrī plkst. 13.33 Nacionaluo Botaniskuo duorza oranžerejā (Salaspilī ) nūtiks ari dzejis kruojuma “pierobežas” attaiseišonys pasuokums.
Bīdreiba “Hronologeja” tikū izdavuse Ligijis Purinašys ūtrū dzejūļu kruojumu. Kab jius namulsynuotu tuo nūsaukums “pierobežas”, kas ir latvīšu literarajā volūdā, iz reizis pasaceišu, ka leluokuo daļa dzejūļu tymā taipat ir latgaliski. Kai publiski nūruodejuse autore, tys ir mieginuojums tyvynuot obejis latvīšu volūdys rokstu tradicejis, aicynojūt byut ījiuteiguokim i īkļaujūšuokim.
Ar ituo kruojuma dzejūlim maņ beja vareiba īpasazeit agruok nakai cytim skaiteituojim. Beju i ituo, i ari Ligijis pyrmuo kruojuma “Sīvīte” korektore. Dorbu pi obeju gruomotu vīnoj tys, ka, pyrmūreiz puorskaitūt vysu tekstu, tys pamete cīši spieceigu īspaidu. Ligijis Purinašys dzejis pasauļs cīši dreiži īvalk i nu tuo ir gryuši tikt uorā. Tok atškireiga maņ ruodejuos nūskaņa. Piec 2019. godā izguojušuo kruojuma “Sīvīte” puorskaiteišonys beja sajiuta, ka asmu izskriejuse cauri daudz i dažaidu sīvīšu dzeivem, kas boguotynoj munejū i līk cytaiž iz tū pasavērt. Kai bosom kuojom izskrīt cauri vysaidom pļovom i teirumim, tok gols golā byut ņuotru sadzaļdeitai i ruguoju sadūrsteitai, bet styprai i par sevi pastuovūšai. Piec “pierobežu” puorskaiteišonys sajiuta ir daudz bezcereiguoka. Otkon daudz juodūmoj par sīvītem i jūs dzeivi, tok liriskais es dreižuok ruodīs nūguruse byut stypra, cikom pasauļs jai apleik nasamaina. Kai viestej vīns nu dzejūļu: “suopis ir vuojums/vuojumu myusu sātā naizruoda”. Stereotipi par sīvītis lūmu i dzeivis izvielem ir palykuši namiersteigi. Poezejis jaunajā kruojumā ir moz, te teik runuota tīša volūda, kas kaidam varbyut var ruodeitīs ari na puoruok pateikama. Tok ruodīs, ka tys taišni ir vīns nu autoris mierku – nasabeit runuot tīši, kuo šaļtim myusu sabīdreibā mādz pītryukt.
Pīrūbežs itymā kruojumā pasaruoda i kai reala vīta, i kai koncepts. Te ir atsauce iz vairuokom vītom Latgolys pīrūbežā, tok ari dzejūļūs jiutama gribiešona izaraut, puorkuopt rūbežus, šaļtim ari balansiešona iz koč kaidu rūbežu. Īprīšk Ligija ari sacejuse, ka jai ir svareigi paruodeit, ka vysu navar daleit tik pareizā voi napareizā, lobā voi nalobā. Bīžuok vyss ir koč kur pa vydu.
Kruojumam ir originals vizualais nūformiejums, kura autors ir Raivis Nikolajevs. Fotografeja ir sapludynuota ar ilustraceju, attālūs radzama poša dzejneica. Ari juos kermiņs izmontuots kai muokslys dorba plakne, paruodūt, ka nu muokslys, leidzeigai kai nu tetoviejuma, navar vīglai i nasuopeigai atsabreivuot.
Ka nu kaidam ir stereotipiski prīškstoti par tū, kaidai juobyut latgalīšu literaturai, “pierobežās” jius tim apstyprynuojumu nadabuosit. Nostalgiskys i romantiskys apceris par Latgolys skaistumu te naatrassit. Dreižuok daudz puormatumu kai Latgolys sabīdreibai, tai pat latgalīšu volūdai, kas liriskajam es radejuse cīsšonys i suopis. Tok reizē es ari cīši nagrybātu saceit, ka itei ir natipiska latgalīšu literatura. Mainuos pasauļs i mainuos ari Latgola, partū navar i navajag gaideit, ka vysod i vysur tiks idealizāta ituo nūvoda lauku dzeive, aprauduotys tukšuos sātys. I nav ari juosabreinoj, ka pa vydu latgaliskajim vuordim īsajauc na vairs kaidi latvīšu literaruos volūdys, bet gon angļu volūdys vuordi. Latgola nav sastynguse kai Breivdobys muzeja sāta i nav ari juoviertej atškireigi kai puorejuo Latveja, tai raugūt apstyprynuot stereotipu, ka mes te atpalīkam par vairuokom desmitgadem.
Ligija Purinaša publiski ir izasacejuse, ka varātu puorīt iz raksteišonu tik latvīšu literarajā volūdā. Latgaliski rokstūšam autoram nav vīgli, jū na cīši grib publicēt lelī kulturys medeji, iz juo drupeit verās kai iz taida breinuma voi leidz golam naizprūt. Otkon citiešu dzejūli, kurā saceits: “sasamīrej/nivīnu/myusu problemys/nainteresej”. Voi nūsaukums latvīšu literarajā volūdā varātu vaira mudynuot cylvākus pajimt itū gruomotu i paskaiteit? Iz itū vaicuojumu atbiļdis cikom vēļ nav. Tok maņ personeigi ruodīs, ka Ligijis dzejūli latgaliski i latvyski drupeit atsaškir. Vysmoz munā golvā, kod skaitu, tī izskaņ cytaidūs bolsūs. Ar tū gon nagrybu saceit, ka Ligijai iz prīšku obligati juoroksta tik latgaliski. Nā, tei ir juos breiva izviele. Nasoku ari, ka dzejūli latgaliski ir lobuoki voi ūtraižuok. Mums nav juosaver iz latgalīšu autorim, kuri naroksta latgaliski, kai iz nūdeviejim. Varbyut tod ari jūs tekstūs byus mozuok puormatumu.
Ieteikt
Latvijas Radio aicina izteikt savu viedokli par raidījumā dzirdēto un atbalsta diskusijas klausītāju starpā, tomēr patur tiesības dzēst komentārus, kas pārkāpj cieņpilnas attieksmes un ētiskas rīcības robežas.
ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn lvs_Latn lvs_Latn