Parostō liturgiskō laika 17. nedeļa
Kungs, īmōcī myus lyugtīs! Īmōci lyugtīs taipat, kai Tu īmōcēji Sovus mōcekļus! Mes zynam gon Tevis mōceitū Kunga lyugšonu, bet myusu sirdis ir tōli nu mutes izrunōtajim vōrdim. Dīniškū maizi mes nu Tevis lyudzam, bet aizmērstam par tim, kurim tōs nav. Mes lyudzam pīdūt myusu grākus, bet poši, ak vai, kai nagrybam pīdūt sovim porōdnīkim! Lyudzam, lai naīvastu myus kārdynōšonā, bet cik bīži poši asam par kārdynōjumu un īļaunōjumu cytim…Kungs, natīsoj myus pōrōk borgi, jo mes gon asam vōji, bet na ļauni! Syuti mums Sovu Goru, lai Jys apgaismoj myusu prōtu, ka mes pazeitu sovas maļdeišonōs, sovas nūlaideibas un sovus grākus, un spātu nu tim izasorgōt!Kungs, kas esi sacējis: „Lyudzit, un jums tiks dūts”, lyudzam Tevi ik dīnas, napamet myus vīnus ceiņā ar ļaunū, bet syuti Sovus eņgeļus, lai jī pasorgoj myus nu smogim kritīnim, un pakritušajim paleidz pīsaceļt un atrast otkon ceļu pi Dīva.Kungs, paleidzi mums piļdeit Tovu grybu! Amen.
Ari Sodomā var dzeivōt taisneigī.
Vīna nu golvonajom myusdīnu paaudzes slimeibom ir namiteiga žālōšonōs par ļaunumu, kas ir mums apkōrt, un lobōku laiku gaideišona. Lelōkō daļa nu mums tū vīn dora, kai apraud pagōjušūs laikus, kūrnej par tagadejim un baiļojās par nōkūtni. Gondreiž vysōs sarunōs izskan gausšonōs: par jaunatnes moralū izlaideibu, izjukušajom lauleibom un par pusbōrinim palykušajim bārnim, par alkoholismu, par dorba nacīneišonu, par zagšonu un korupciju, par atbiļdeibas tryukumu. Bet mes aizmērstam, ka „zalta laikmets” eksistēja tikai daiļliteraturā. Vērs zemes nikod nav dzeivōjuši cylvāki – eņgeli. Kotrs laikmets ir lobō un ļaunō, darbeiguma un slynkuma, ticeibas un naticeibas, tykumu un grāku sajaukums. Varbyut šei gausšonōs ir myusu lobōs grybas izpausme un vēlēšonōs dzeivōt lobā pasaulē. Mes uzskotam, ka mums apkōrt ir jōbyun daudzim augstsirdeigim cylvākim, kuri ir gotovi pošuzupurētīs, nasavteigim, upurgotovim, lela gora cylvākim. Mes ilgojamēs pēc labesteigas pasaules!
Pasaule atgōdynoj Sodomu un Gomoru, un Dīvs kotrā paaudzē meklej desmit taisneigūs. Jo Jys tūs atrass, tod naiznycynōs pasauli šū desmit cylvāku dēļ. Jī pīrōda, ka ari Sodomā var dzeivōt taisneigī! Dīvam ir vajadzeigi desmit līcinīki, ka ir īspējams byut lobam! Jo zemnīks īsātu kvīšu teirumu, un pēc kaida laika īraudzeitu, ka jō teirumā kvīšu vītā ir saaugušas lōčauzas, un storp tim saskaiteitu tikai desmit kvīšu vōrpas, jys drūši vīn nūnōktu pi secynōjuma, ka turpmōkō audzēšona naatsamoksoj, ka vajag vysu apart un īsēt par jaunu. Bet Dīvs tai napasoka! Dīvam atsamoksoj gaideit, cikom nūsagatavōs kaut vai šōs desmit kvīšu vōrpas. Taitod ari lōčauzas dreikst augt un nūsagatavōt. Dīvs naiznycynōs teirumu šū desmit vōrpu dēļ. Dīvs ir bogōts Sovā žālsirdeibā un dūd īspēju kotram, kurs nūžāloj, gondarej un sōc atsagrīzšonas ceļu.
Deveņdesmit deveņus procentus nu tōs energijas, kuru izlītojam deļ gausšonōs un pasaules un tyvōkū reformēšonas tikai vōrdūs, ir jōpagrīž sevis un sovas taisneibas sajyutas pylnveidōšonai, lai varātu pīderēt pi šim desmit taisneigajim. Desmit līcinīki tam, ka ir īspējams byut lobim – tys ir myusu uzdevums. Tū nu myusim gaida Dīvs! Tī, kuri strōdoj pi automašynu montažas konveijera, zyna, ka gola rezultats ir atkareigs nu vysu strōdnīku nūpītneibas, uzmaneibas un precizitates. Un, jo godōs brāķis, tod pi tō var byut vaineigs reizem tikai vīns naveižeigs strōdnīks.
Kotram cylvākam ir ītekme uz Bazneicas tālu, uz tōs līceibas storōjumu pasaulē. Dīvs kotrā paaudzē meklej desmit taisneigūs, un jūs labesteiba, taisneigums, dzeives veids patīseibā izškir daudzu tyukstūšu cylvāku izglōbšonu. Myužeibā var izarōdeit, ka cylvāks, kurs ilgus godus smogi slymōjis, ar sovu taisneigumu ir izglōbis nu nalaimem sovu gimeni, kas kotru dīnu pōrmete tū, ka slymais beja vysim par nostu.
Vysbīžōk mes nimoz nazynam, kō taisneiguma dēļ Dīvs izglōb gimeni, piļsātu, tautu. Acimradzūt ir veļ tik daudz taisneigū, ka, runojūt cylvāku volūdā, Dīvam atsamoksoj ryupes par tū, lai pasauļs pastōvātu. Daudzajom beatifikacijom un kanonizacijom, kas nūteik myusu laikūs, ir vīns golvonais vēstejums myusdīnu cylvākim, ka kotri laiki un kotra vīta ir loba tam, lai sasnēgt svātumu!
Dīva dūmōšona ļūti atsaškir nu myusu dūmōšonas. Jo kaids spēs īīt Jō dūmōs, pījims Jō pasaules un dzeives redzēšonas veidu un sōks ryupētīs par sovu taisneigumu, un natīsōs pasauli, tys īmontōs mīru. Tod izabeigs vysas gausšonōs, un tūs vītu ījims prīks par eistū breiveibu.
Kai sasnēgt taidu stōvūkli? Kristus vērš myusu uzmaneibu uz lyugšonu. Cylvāks, kurs prūt lyugtīs, prass byut taisneigs šymā pasaulī. Bet, jo nasalyugs, agrōk voi vālōk aizīs būjā, inficējīs ar vīnu nu tom pasauļa moralajom slimeibom, kuras pats ir nūpēlis un par kuras auglim kūrnējis.
Nūsastōjūt Kunga prīškā lyugšonā, pījimsim Jō dūmōšonu, Jō redzēšonu, Jō žālsirdeigū mīlesteibu, kura nasavēlej grēcinīka nōvi, bet ilgojās, lai tys atsagrīztu un dzeivōtu. Tod Jys nanūsyuteis guņs un sāra leitu uz grēceigajom piļsātom, jo ari Sodomā dzeivoj taisneigī. Pōrsteidzeigi naizraus lōčauzas, lai dusmu uzplyudā naiznycynōt spēceigōs kvīšu vōrpas. (Pr. Romans Kempnijs)
Naesit daudzruneigi…
Skaista ir Abrahama lyugšona, aizastōjūt par Sodomas un Gomoras īdzeivōtōjim. Bolstūtīs uz šū tekstu, var saprast starpeibu storp lyugšonu un pōtoru skaiteišonu. Pōtori sastōv nu daudzim dīvbejeigim tekstim, kuri ir jōnūskaita. Bet lyugšona ir nūpītna saruna ar Dīvu par precizi nūformuleitu tematu. Abrahams atkōrtoj sešas reizes tū pošu lyugumu arvīn drūsmeigōk, samozynojūt tū taisneigū skaitu, kurus grybēja sameklēt apdraudātajōs piļsātōs. Te nav runa par pōtoru skaiteišonu, tei ir saruna ar Dīvu. Taidai ir jōbyun ari myusu lyugšonai.
Mōcekli nūvārōja Jezu, kod Jys lyudzēs. Jī prota skaiteit pōtorus, dzīdōt psalmus un himnas, bet naprota lyugtīs. Tōpēc mōcekli lyudz, lai Jezus īmōca jim šū mōkslu: sasarunōt ar Tāvu. Jezus līk uzsvoru teiši uz eisumu, Jys īsoka tikai dažus uzsaukumus un gryb, lai mōcekli – tikpat naatlaideigi, kai Abrahams – lyugtu, klaudzynōtu, pīvēršūt uzmaneibu vīnam lyugumam. Lyugšonā ir jōbyun moz vōrdim, bet daudz uzaticēšonas un censšonōs sajimt tū, kū lyudzam. Dzeive pati pasoka prīškā lyugšonas saturu.
Kaidu reizi mes atsarūnam situacijā, kod nu reita leidz vokoram, mōjōs un bazneicā, uz īlas un veikalā, dorbā un atpyutā atkōrtojam vīnu vīneigū lyugšonu: „Tāvs, Tova vaļa lai nūteik!” Tei ir sovas grybas pīskaņōšona Tāva grybai caur lyugšonu. Pamozam sirds sōc pukstēt šō lyuguma ritmā, lyugšona palīk par sirds ritmu.
Cytā reizē, kod cylvāku nūmōc vainas apziņa, lyugšona kļyust par pōrlyugumu: „Tāvs, pīdūd mums myusu vaines”. Šaida dīndīnā atkōrtōta lyugšona aizvad cylvāku pi konfesionala lūdzeņa, pi grāku izsyudzeišonas gondareišonas sakramentā.
Veļ cytā situacijā, kod cylvāks atsarūn tyvu īspējai sagrākōt, lyugšonā īgrymušō sirds sōc saukt: „Tāvs, pasorgoj myus nu ļauna!”, „Tāvs, naļaun, ka mes kristu kārdynōšonā!” Taida lyugšona aicynoj uz pīpyuli, lai pōrtraukt grāka īmesli, lai veļ cīšōk sasadorbōt ar Dīvu.
Autentiska lyugšona tyvynoj Dīvam, aizvad uz sasatikšonu ar Jū. Tod cylvāks apsver kotru vōrdu un daudz vairōk klausās, nakai runoj. Tikai taida lyugšona veidoj cylvāku sirdis, tikai taida lyugšona ir rodūša. (Pr. Ed.Stanieks).
Kunga lyugšona.
Jezus atsaklōj sovim mōceklim kai lyugšonas mōceitōjs. Jī poši, saleidzynojūt ar Jū, jyutās kai noviči. Tōpēc jī lyudz Jezu, lai Jys īmōca jūs lyugtīs. Jezus jim pasoka standarta lyugšonas tekstu. Bet tys nanūzeimoj tū, ka jim vīnmār ir jōizmontoj tikai šī vōrdi. Šōs lyugšonas lyugumi tikai nūrōda uz diapazonu, kurā ir jōītylpst jūs personeigajai lyugšonai, kai ari nūrōda uz tom intencem, kuras jim ir jōpadora par sovom svareigōkajom intencem. Leidzeibōs Jezus parōda, kaidai ir jōbyun lyudzēja stōjai. Jō mōceiba skar lyugšonas saturu un veidu.
Lyugšonā mes grīžamēs pi Dīva un izsokam Jam sovus lyugumus. Mes Dīvu naradzam un nazynam, kaida ir Jō attīksme pret mums. Dīvs myusu uztverē ir naradzams, tōls, svešs, klōt naasūšs, nasaprūtams un naaptverams.
Vyssvareigōkais lyugšonā ir: pazeit Dīva un myusu, cylvāku, sovstarpejū atteiceibu dobu. Varbyut Dīvs ir kaids varens Kungs, kurs izklausa gon myusu lyugšonas, bet mes poši Jam nikō nanūzeimojam? Atbiļdi uz šū fundamentalū jautōjumu par Dīva attīksmi pret myusim atrūnam jau pyrmajā Jezus vōrdā, ar kuru Jys īsōc mōceit lyugtīs. Jezus soka, ka myusim ir jōsagrīž pi Dīva kai pi „Tāva”. Šys vōrds nūrōda na tikai uz Jō eistū titulu, bet ari uz Dīva attīksmi pret myusim. Dīvs nav tōls, svešs un varens Kungs, kurs nagryb nikō par mums zynōt. Teiši ūtraidi, Jys pīsavērš mums ar interesi, mīlesteibu un ryupem, taipat kai tāvs izatur pret sovim bārnim. Sovā lyugšonā Jezus nūsauc Dīvu par „Tāvu”, jo Jys Jū kai taidu pazeist. Jezus pamōceiba par lyugšonu vīnlaiceigi ir pamōceiba ticeibā. Myusim pateišam jōtic, ka Dīvs ir myusu Tāvs un izrōda pret mums vyslelōkū interesi un maigu mīlesteibu. Un ar taidu ticeibu myusim ir jōizsoka Jam sovi lyugumi. Kod myusim ir pareiza sapratne par Dīvu, mes paļōveigi grīžamēs pi Jō ar sovim lyugumim cereibas pylni, rēkinōdamīs ar Jō paleidzeibu. Myusu lyugšonas un myusu paļōveibas spākā atsaklōj myusu ticeibas Dīvam spāks.
Jezus vyspōrejūs viļcīņūs pastōsta, kas myusim ir jōlyudz nu Dīva. Jō pīmārā radzam divas lyugumu grupas. Pyrmō atsateic teiši uz Dīvu, bet ūtra ir myusu vajadzeibas. Vyspyrms myusim ir jōlyudz nu Dīva: „Svēteits lai tūp Tovs vōrds”. Svātū Rokstu volūdā šys izteicīņs nanūzeimoj tū, ka Dīvam ir jōsaryupej par tū, lai cylvāki uzskateitu Jō vōrdu par svātu un naaizvainōtu Jū. Šys izteicīņs nūzeimoj tū, ka Dīvam ir jōatklōj Sovs vōrds, un tys jōdora taidā veidā, lai Jys tyktu pazeits un atzeits par tū, kū nūrōda Jō vōrds, tys ir – par Dīvu un Tāvu. Lyudzam Dīvu, kuram tycam, lai Jys atsaklōj kai Dīvs un Tāvs. Golvonō līta, kura mums ir jōlyudz nu Dīva, ir Jō piļneigō atsaklōšona un Jō saskotameiba un pīejameiba. Myusim ir jōatklōj Jam myusu dzeivōs ilgas pēc Jō atsaklōšonas. Lyugsim Dīvu, lai Jys paleidz mums pasaceļt pōri ikdīnai uz šaidu lyugšonas, un pōrīt nu ticeibas uz redzēšonu.
Nōkamajā lyugumā: „Lai atnōk Tova vaļsteiba” mes nu Jezus mōceibas golvonōs byuteibas veidojam sovas lyugšonas saturu. Jezus sludynōja Jaunū Vēsti par Dīva vaļsteibu, par Dīva vaļdeišonu. Preteji tam, kū cylvāki teiri ciļvēciski ir īsadūmōjuši, Jys sludynoj, ka Dīvs ir vīneigais un žālsirdeigais Kungs, un ka Jys dybynoj un eistynoj radzamā veidā Sovu vaļsteibu. Daudzi kungi un vaļdnīki, daudzi dobas spāki ītekmej myus, un myusim tī līkās daudz jyutamōki un styprōki par Dīva spāku. Taidā situacijā lyudzam: „Lai atnōk Tova vaļsteiba”. Lyudzam, lai pīsapylda tys laiks, kod Dīvs vaļdeis pōr vysu radzamā veidā; kod Dīvs, kas ir Tāvs, byus vīneigais Kungs.
Jezus pamōca apostolus, lai jī Jō aicynōjuma jāgu padareitu par sovas personeigōs lyugšonas saturu. Tam, kū Dīvs paveiks, bet Jezus sludynōja, ir jōkļyust par jūs lyugšonu objektu. Mōceklim leidz golam ir jōidentificej sevi ar Jezus aicynōjumu un Dīva dorbu.
Šī pyrmī lyugumi atsateic tikai un vīneigi uz Dīvu. Tajūs nateik lyugtas nu Dīva nikaidas dōvonas, bet tikai Jō, kai Dīva un Tāva, atsaklōšona. Taitod lyugsim par tū, lai izzustu taida situacija, kurā Dīvs myusim līkās tōls un apslāpts. Lyugsim, lai Jys uz vysim laikim byutu radzamais un vīneigais Kungs – Dīvs, kuru Jezus myusim ļōve īpazeit kai myusu mīlesteibas pylnū Tāvu.
Ūtra lyugumu grupa atsateic uz myusu vyslelōkajom vajadzeibom. Pyrmais nu šim lyugumim ir par lītom, kuras mums ir ļūti svareigas, par materialajom vajadzeibom: „Myusu dīniškū maizi dūd mums šudin”. Myusu šōszemes dzeivē mes asam atkareigi nu ēsšonas, dzeršonas, apsagērbšonas, dzeives vītas. Tū vysu myusim ir jōlyudz un mes tū dreikstam dareit, lai sajimt tōs tik lelā mārā, cik tys myusim ir napīcīšams. Jezus nasacēja, ka ir jōlyudz navajadzeigas lītas. Bez tam lyugšona, kuru Jys īmōcēja, naapsarūbežoj ar egoistiskom interesem, jo vōrdā „mums” teik ītvarti vysi, kuri lyudzās.
Bez materialajom vajadzeibom myusim ir ari goreigōs vajadzeibas: „Atlaid mums myusu porōdus”. Dīvs ir devis mums atbiļdeibas sajyutu. Bet mes tūmār otkon un otkon uzavadam naatbylstūši, kļyustam vaineigi Dīva prīškā, izrōdam nacīnu pret sovim tyvōkajim. Mes navaram poši sev pīdūd myusu vaines. Mes asam atkareigi nu Dīva pīdūšonas, un myusim tū nu Dīva ir jōizlyudz. Šam lyugumam Jezus pīvīnoj konstatejumu: „Kai ari mes atlaižam sovim porōdnīkim”. Jezus atgōdynoj, ka mes navaram sajimt pīdūšonu nu Dīva, jo turēsim sovā dvēselē napatyku un aizvainōjumu pret sovim tyvōkajim.
Un beidzūt, lyugsim Dīvu, lai Jys uzlyukoj myusu vōjumu. Dīvs „naīvad myus kārdynōšonā” ar taidu nūlyuku, lai myus pagryust uz ļaunu, uz krisšonu grākā. Bet Dīvs var pakļaut pōrbaudei myusu pastōveigumu un iztureibu. Šys lyugums izslādz jebkaidu pošpōrlīcynōteibu un pošpaļōveibu. Mes atklōjam sovu vōjumu un trauslumu. Mes atsazeistam Dīva prīškā, ka vīnim pošim myusim napīteik spāka izturēt uzticeibas pōrbaudi. Pazemeigi lyugsim Jō paleidzeibu un vīnlaiceigi izrōdeisim sovas ilgas pēc dzeives vīnōteibā ar Jū.
Tōpēc ka Jezus pazeist Dīvu un zyna, kaida ir myusu dzeives jāga un mērkis, Jys var myus īmōceit lyugtīs tai, kai nivīns cyts pyrms Jō. Un lyugšonā „Tāvs myusu” Jys atklōj mums na tikai lyugšonas tekstu, bet ari tōs formu un saturu. (Klemenss Stoks SJ)***
Es lyudžu Dīvu, lai Jys dūd man spāku gyut panōkumus,
- Jys padarēja mani vōju, lai es īsamōceitu pazemeigu paklauseibu.
Es lyudžu veseleibu, lai varātu paveikt lelas lītas,
- Jys man deve krūplumu, lai es dareitu lobōkas lītas.
Es lyudžu bogōteibu, lai varātu byut laimeigs,
- Jys man deve nabadzeibu, lai es byutu saprōteigs.
Es lyudžu varu, lai cylvāki mani cīneitu,
- Jys deve man naspāku, lai es sajustu vajadzeibu pēc Dīva.
Es prasēju sev draugu, lai nadzeivōt vīntuleibā,
- Jys man deve sirdi, lai es varātū mīļōt vysus brōļus.
Es lyudžu prīku,
- bet sajēmu dzeivi, lai spātu prīcōtīs par vysu.
Naasu sajēmis nikū, kū lyudžu,
- bet sajēmu vysu, kū cerēju.
Pateišam, par speiti vysam,
- munas nanūformuleitōs lyugšonas tyka uzklauseitas.
Un es asu vysdeveigōk apdōvynōtais storp vysim cylvākim. (Nazynoma autora teksts, kas atsarūn rehabilitacijas īstōdē Ņujorkā)
Nu vysas pasaules.
Vatikans. Pāvests Benedikts XVI ir atļōvis zynōtnīkim izpēteit sv. apostola Pōvula mērsteigōs atlīkas. Deļ tō tiks atvārts 2002.-2003. goda izrokumūs sv.apostola Pōvula „aiz myurim” bazilikas kriptā atrostais akmiņa sarkofags. Svātō spostola Pōvula kops teik datēts ar imperatora Feodosija I vaļdeišonas laiku(379.-395.). Jau agrōk beja mēginōjumi izmontōt rentgenu sarkofaga satura izpēteišonai, bet tō sīnas izarōdēja pōrōk bīzas un rentgena stori tom natyka cauri. Pāvests Benedikts XVI ir licis ari sōkt sasagatavōšonas dorbus 2000. godadīnai nu apostola Pōvula dzimšonas.
Užgoroda. Ukraina. Jau ūtrū godu pēc kōrtas Aizkarpatu piļsāta Tjačeva uzjem storptautiskō svātceļōjuma daleibnīkus. Šūgod šajā svātceļōjumā pīsadalēja 5000 dažaidu tauteibu cylvāku. Kai ziņoj Mukačevskas grīķu-katōļu diecezes ziņu dīnasts, 21. julijā pi Dīvmōtes kapelas uz kūpeigū lyugšonu, kas ilga vairōk kai deveņas stuņdes, sasapuļcēja ticeigī na tikai nu Aizkarpatim, bet ari nu cytom vaļstim.
Tikšonōs, kuru organizēja Mukačevas grīķu-katōļu dieceze un Tjačevas dekanats, sōcēs ar dažaidu nacionalū grupu uzastōšonu, kurā kotra grupa beja sagatavōjuse goreigū dzīdōjumu dzymtajā volūdā. Pēc tam sōcēs Liturgija, kuru vadēja ekselence Milans, pīsadolūt vairōk kai 50 grīķu-katōļu un Romas katōļu goreidznīkim. Dīvkolpōjums nūtyka senslavu volūdā, bet dažas lyugšonas tyka laseitas ari klōtasūšū ōrvalstu svātceļnīku volūdōs. Pēc dīvkolpōjuma nūtyka gōjīņs uz piļsātas amfiteatri, kur pīvakarē nūtyka goreigōs un tautas muzykas koncerts, kas nūsaslēdze ar krōšņu uguņōšonu.
Viļņa. Lītuva. Senōs Lītuvas golvaspiļsātas Traķu Jaunovas Marijas bazneicā ir atklōtas unikalas bizantīšu freskas. Ir jau atsagti 20 kvadratmetri sīnas gleznōjumu, bet restauracijas dorbi veļ turpynojās. Interesanti tys, ka freskas ir izpiļdeitas bizantīšu, t.i., pareiztīceigū ikonu stilā. Pat uzroksti uz freskom ir kirilicā. Leidz šam tikai vīnu vīneigu reizi Lītuvā ir atrostas tik vacas freskas. 1985. godā Viļņas katedrales kriptā beja atrosta kompozicija „Pīkaļšona pi Krysta”, kas aizjēme 20 kvadratmetrus. 15. godu simtinī bizantīšu gleznīceibas meistari izpiļdēja daudzus Lītuvas lelkņazu pasyutējumus. Tū vaļsteņu vaļdnīki, kuru sastōvā tymūs laikūs ītylpa ari lelas slavu zemju plateibas ap Minsku, Kijevu, Smolensku un pat tōļōk uz austrumim, lapbrōt izmontōja krīvu ikonu gleznōtōju pakolpōjumus, un tū stilistika tod natyka uztvarta kai sveša. Kai stōsta mōkslas vēsturneica Gedre Mickunaite, ari lelkņazu piļs Traķūs beja izrūtōta ar bizantīšu freskom, kuras, dīmžāl, nav sasaglobōjušas. Tōpēc Jaunovas Marijas bazneicā atrostajim sīnu gleznōjumim ir īpaša nūzeime Lītuvas kulturas vēsturē, kas ļaun lobōk izprast lītuvīšu-krīvu sovstarpejū kulturas sakaru seviškū nūzeimi. (Agnuz.info)
ZIŅŌJUMI
4. augustā, sastdīņ, dīvkolpōjumi Rageļūs – plkst. 10.00; Peipiņūs – plkst. 12.00(Bārnu 1. Sv.Komunija)5. augusts, mēneša pyrmō svātdīne, sv. Mises Aglyunā plkst. 10.00; 12.00; 19.00.
Sōkūt ar 6. augustu, sv.Mises Aglyunas bazilikā dorbadīnōs plkst. 7.00; 12.00; 19.00.
ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn lvs_Latn ltg_Latn ltg_Latn