Cilvēks seko Dievam
Dzeivuoja vīns zemnīks, kurs pats vysu dorbu darija. Jis aizviedja gūvi, kura jam beja vīna, jo jis nabija cīšy boguots, uz pļovu un atstuodams, teicja: "Lai Dīvs jū sorgoj!" Kryumūs sjādēja Valns un dūmuoja: "Tai ir kotru reizi, jo ir vyss labi, ļaudis soka: paļdīs Dīvam, un jo slykti, tūlaik mani vaiņoj!" Pēc stundes atnuocja zemnīks pi sovas gūvs un redz, ka gūvs stuov upē. Jis sasadusmuojas un soka: "Ak tu, Valns, kur jū aiznesja!" Kryumūs Valns izdzierda tūs vuordus un dūmuoja: "Vo, tai es jau pats teiču!" Zemnīks izaģērbja un guoja pi gūvs. Kad jū atvedja, otkon teicja: "Paļdīs Dīvam, tūmār dabuoju! " Kryumūs Valns tik sasadusmuoja, ka otkon zemnīks pīmiņ Dīvu, izlēcja uz gūvs un suoka juot pa vysom pļovom. Zemnīks skrīn vys pakaļ un klīdz: "Voi, kai valns jū nas! Dīviņ mīlais, paleidz man jū sakert!" Valns dzierdēdams otkon taidus vuordus atstuoja gūvi un aizguoja sovu ceļu, bet zemnīks teikdams vēl: "Paļdīs munam Dīvam," aizvedja jū muojuos un vairuok vīnu pašu neatstuoja pļovā.
lvs_Latn ltg_Latn