Parostō liturgiskō laika 26. svātdīne
Lyugšona. Dōrgais Jezu, lyudzu, paleidzi mums maineitīs uz augšu, lai mes kļyutu lobōki Tovā prīškā. Ved myus pretim sovai gudreibai, kas nōk nu myužeibas, lai vyss, kū mes doram, tyktu veikts Tovam gūdam un slavai. Dori, lai myusu atteisteibas vērzīņs saskanātu ar Tovu grybu un Tovim nūdūmim kotra cylvāka dzeivē. Tai ka Tu pats esi namaineigs, pōrmaini myus, lai mes kļyutu taidi, kaidus Tu myus grybēji redzēt, kod myusus radēji.
Parōdi mums, Kungs, kū Tu nu mums gaidi. Mes bīži aizmērstam sovus lobūs centīņus augt goreigumā un veļ arvīn asam izklaideigi. Sovā gorā mes veļ asam tikai zeidaini, kuri gon rōpoj Tev pretim, bet pīteik tikai ceļa molā īsamirdzēt kaidai gunteņai voi īsaskanēt kaidam zvaneņam, lai tys aizvylynōtu myusu dūmas prūjom nu Tevis, pīteik myusim tikai dzērdeit kaidu stabulejūt, lai myusu uzmaneiba jau byutu nūsavārsuse nu mērķa, uz kuru mums beja jōīt. Kungs, kod mes sōcam maļdeitīs, parōdi mums otkon ceļu atpakaļ un atgōdynoj, kur mums vysim jōnūkļyust. Kod mes pōrōk īgrymstam sovōs ikdīniškajōs ryupēs un sōcam dūmōt vīneigi par mums pošim, atgōdynoj mums, Kungs, par sevi. Lic mums vīnmār vērzeitīs pretim dabasu Tāvam, kas myus gaida ar atplāstom rūkom un ilgojās myus mīlesteibā apskaut.
Dōrgais Jezu, myusim ir tik daudz dažaidu grabuļu, bet patīseibā myusim nav nikō, ja tryukst Tevis. Pamūdynoj myus, Kungs, ar sovas patīseibas gaismu, jo tys ir napīcīšams myusu pesteišonai. Syuti mums trauksmes signalu, kas myusus pacaltu nu soldajim sapnim, kurūs mes labprōt īsleigstam, un pīvārstu myusu skotu skorbajai dzeives eistineibai, lai mes otkon spātu skaidri saskateit sovus pīnōkumus un sovu atbiļdeibu par tūs izpiļdi. Lic myusim nu jauna pōrskateit myusu attīksmi pret nabogim un cītējim vysā pasaulē un pret ētikas normom un tū īvārōšonu dzeivē; lic mums pōrdūmōt, kaidu nūstōju mes ījemam jautōjumā par cīnu pret cylvāka dzeiveibu. Dori, lai mes saprostu, ka asam izvēles prīškā. Paleidzi mums ari saskateit, ka ar atsateikšonu nu sevis mes patīseibā īgyustam daudz vairōk nakai tod, kod pyrmajā vītā izvērzejam sovas praseibas. Atver myusu acis, lai mes spātu saskateit, kaida ir tei bogōteiba, kod samozynojam sovu pasauleigū prīku skaitu, lai pavairōtu goreigūs īprīcynōjumus.
Dōrgais Jezu, pīveļc myus pi sevis. Naļauņ myusu izklaideibai un aizmāršeibai myus nu Tevis attōlynōt. Amen. (”Stunda ar Jēzu”)
PŌRDŪMOM
Svātais Jākubs šōsdīnas Sv.Rokstu lasejumā nūsūdēja bogōtnīku uzvedeibu: jūs egoismu, apmōteibu, jūs pōri dareišonu nabogim. Jys tim nažāloj borgus vōrdus.
Dīmžāl, taidu cylvāku natryukst ar pi myusim. Cik nav dzērdāts, ka dorba devēji nasamoksoj strōdnīkim par padareitū! „Lyuk, olga sauc, kū jyus aizturējat strōdnīkim, kas pļōve jyusu teirumu, un pļōvēju vaimanas ir sasnāgušas debesspulku Kunga ausis…” Pi taidim pīridarējumim pīskaitami ari myusu vaļdeibas nataisneigī lāmumi: kod samozynoj olgas tim, kas strōdoj, bet tymā pat laikā bogōtī namoksoj nikaidus nūdūkļus. Bet, ak vai, kaids bēdeigs liktiņs jūs sagaida: „Bogōtnīki, raudit un vaimanojit par nalaimem, kas jums tyvojās! Jyusu bogōteiba ir sapyvuse, jyusu drēbes kūžu saāstas, jyusu zalts un sudobrs saryusējis, un tū ryusa līcynōs pret jums un saēss jyusu mīsu kai guņs.”
Tim, kas vērs šōs zemes byus dzeivōjuši pōrpiļneibā un baudōs, byus vīnreiz jōsastōj Dīva Kunga prīškā un jōnūdūd atskaite par Dīva dūtū lobumu izmontōšonu.
Šōsdīnas Evaņgelijā Jezus nūpeļ skaudeibu, kura atsaklōja storp apostolim. Jī, byudami apostoli, jutās Kristus paaicynōti, lai sludynōt Jō mōceibu un izdzeitu nu cylvākim ļaunūs gorus. Bet te atsaroda kaids cyts, kurs sōka jim atjimt dorbu. Jī jutōs apdraudāti sovā paaicynōjumā. Jūs ambicijas tyka aizskōrtas.
Vēsture atsakōrtoj. Godōs, ka lelas lītas paveic vīnkōršī cylvāki, cikom lelī specialisti stōv molā, naspādami apslōpēt sevī skaudeibas sajyutu. Tai nūtyka ari ar Cīsšonu atvīglōjuma mōju, kura tyka San Džovanni Rotondo uzbyuvāta pēc tāva Pio iniciativas. Šei mōja teik uzskateita bezmoz par vīnu nu pasaules breinumim. Vārōtōjam nu molas var liktīs, ka tys ir daudzu arhitektu un inžineru veikums. Bet šōs Mōjas ceļtnīceibai tāvs Pio izavēlēja pavysam nakvalificeitu strōdnīku, pi tam cylvāku ar najauku raksturu. Tys beja Andžolino Lupi, cēlīs nu nabadzeigas gimenes, mōceišonūs pabeidzis ar pamatskūlas pīktū klasi. Nikod nabeja īgyvis nikaidu profesiju. Kur vīn izdzērda kaidu īspēju strōdōt, jys devēs pi dorba devēja un izalyka par konkretō omota pratēju. Jys beja eists klaidūņs: strōdōja kai bēru fotografs, dorbōjās kai galdnīks, krōsōtōjs, virpōtōjs, scenografs utt.
Pyrms Mōjas ceļtnīceibas tāvs Pio vyspyrms īpasazyna ar atsyuteitajim projektim. Nu daudzajim dorbim jys izavēlēja vīnu, kuru beja parakstējis kaids inžiners Kandeloro nu Peskaras. Kod uzaicynōja īsarast projekta autoru, tys izarōdēja Andžolino Lupi.
San Džovanni Rotondo kapucini beja sašutuši, jī saskatēja tajā krōpšonu un grybēja projekta autoru īsyudzēt tīsā. Kaids inžiners nu Fodži pat īsyudzēja jū tīsā par nalegalu dorbōšonūs. Bet tāvs Pio palyka pi sova, Lupi projektu jys atzyna par vyslobōkū un īcēle jū par golvonū dorbu vadeitōju miļzeigajā objektā, kas teik uzskateits par vīnu nu myusdīneigōkajom slimneicom Eiropā. Izgleitōtajim arhitektim un inžinerim atlyka tikai apskaust Lupi par tik lelim sasnāgumim. (Pr.J.Hojnovskis)
Skaudeiba.
„Voi tu esi skaudeigs uz mani?” – pēc šim Mozus izteiktajim vōrdim vajadzātu pōrstōsteit vysu Bībeles vēsturi, pīvēršūt uzmaneibu skaudeibai kai īpašeibai, kas bīži pasarōda Svātajūs Rokstūs. Skaudeiba tei ir pasaskateišona uz ūtru cylvāku ar ļaunu aci. Bībelē losam par tom sažņaugtas un soltas sirds sajyutom, kaidas cylvāki pōrdzeivoj, skotūtīs uz ūtru cylvāku, kuram kas pīdar. Kod jī skotōs uz jūs napīpiļdeitū ilgu prīkšmatu. Nu šejīnes rūnās skaudeiba, ambicijas, konkurence. Tīksme īgyut kaut kū sovā īpašumā mūka cylvākus vīnmār, kod jys naspēj mīļōt pa eistam un skotōs ar ļaunu aci uz cytim. Aicynōjumā: „Muns kungs, Mozu! Aizlīdz jim!” ir ītvarta skaudeiba, kas maitoj cylvāka sirdi un prōtu. Cik bīži mes, naspādami poši kaut kū sasnēgt, nu vysa spāka cenšamēs panōkt, lai ari cyti nūteikti nabyutu lobōki par mums. Ka tik tys vīn byutu! Bet myusūs bīži vīn rūnās eists īnaids. Cik reizes ir dzērdāts par laulōtajim, kuri pēc dažu godu kūpdzeives var naspēj pat pasavērt vīns uz ūtra ar labvēleibu. Mīlesteiba jymūs ir pōrsavārtuse par īnaidu. Skaudeiba maitoj cylvāka sirdi un ir īnaida sōkums. Sorgōsimēs nu tōs, turādami skaidras un atvārtas sirdis.
„…jū vaimanas ir sasnāgušas debesspulku Kunga ausis”. Bogōts cylvāks, kurs ļaunprōteigi izmontoj sovu bogōteibu, izsauc uz sevis Dīva dusmes, un dabasu vōrti jam byus aizslāgti. Jo naprassi sovu bogōteibu apmaineit pret cytu cylvāku laimi, tu navarēsi byut mīreigs. Bet kurs tod nu myusim ir bogōts? Te gon runa īt par kotru nu mums, jo vīnmār ir taidi, kurim ir vajadzeiga myusu paleidzeiba. Ka tik mes spātu tū saskateit. Nu myusim apspīstū, apbādynōtū, dzeives nūmōktū vaimanas Dīvs dzērd vīnmār. Tōpēc navaram gulēt mīreigi.
„Jyusu bogōteiba ir sapyvuse, jyusu drēbes kūžu saāstas, jyusu zalts un sudobrs saryusējis, un tū ryusa līcynōs pret jums un saēss jyusu mīsu kai guņs…” Atcerēsimēs, ka tys atsateicas kai uz mums, tai uz cytim. Myusu olga ir debesīs, bet na te, vērs zemes. Tōpēc ir jōdzeivoj tai, lai cyti, pasaverūt uz mums, radzātu, ka mes pateišam asam kristīši, tys nūzeimoj – cylvāki, kuri sovas dzeives cereibu salīk uz dzeivi cytā pasaulē. Lai kaids myusim kaidreiz napasaceitu, ka asam „zemes vērsā dzeivōjuši pōrpiļneibā un baudōs…”
„Kas nav pret mums, tys ir ar mums”. Kai grybātūs, lai šī vōrdi teiši šajā svātdīnē sasnāgtu vysus munus brōļus ticeibā, kuri uzskota sevi par lobōkim, voi, kai tagad soka – eistim katōlim. Myusim ir jōbyun vīnōtim, bet na taidim, kuri škeļ. Jōmeklej tū, kas vīnoj, un na tikai tū, kas škir. Ir daudz cylvāku, kuri varbyut nav mums blokus, bet kuri nav ari pret mums. Mes sajyutam jūs labvēleibu un, radzādami jūs šaubas, mēginojam kūpā ar jim meklēt atbiļdi. Nadreikstam jūs ari izdzeit nu Bazneicas. Kristus tai nadarēja. „Vīns ir Kungs, vīna ticeiba un vīna Bazneica”. Evaņgelijā, un ari Skaitļu Grōmotā, losam vōrdus, kū sacēja Kristus: „Nalīdzit jam! Jo nav nivīna, kas munā vōrdā dareitu breinumus un tyuleņ varātu runōt ļaunu par Mani.”
Ir myusūs kārdynōjums napīļaut, aizlīgt, bet tys vyss myusim ir jōpōrtrauc. Jezus vōrdā, kuram mes grybam sekōt. Un tod pīredzēsim, kū tys nūzeimoj, ka patīseibai ir atbreivojūša vara. (T.Dostatnijs OP)
Steidzīs dareit lobu.
Myuslaiku cylvāka nalaime ir tei, ka jys vīnmār steidzās, reizem bezjēdzeigi un naaugleigi. Cylvāks ar sovu energiju kolnus gōž, uzceļ un sagrauj vasalas piļsātas pavysam eisā laikā. Bet, jo mes īsaskateisim daudzu cylvāku energijā dažaidōs vaļstīs un pasavērsim uz tōs sekom, mes īraudzeisim, ka tei navairoj pasaulē lobū. Bet reizem pat stypri pavairoj ļaunumu. Un ceiņa ar ļaunumu kļyust naaugleiga, jo tei naizapauž eistōs labesteibas pasaulē.
Cylvāku dzeive kļyust arvīn steidzeigōka… Vysi skrīn, beistās kaut kur napaspēt, kaut kur nūkavēt, kaut kū nanūkert, kaut kū palaist garum, kaut kū naizdareit… Mašynas skrīn pa gaisu, pa yudini un pa zemi. Mes radzam un izjyutam šū naapturamū, arvīn pasaōtrynōjūšū riņķa danci ap lītom un nūtykumim; arvīn lelōkais paōtrynōjums kai tehnikā, tai ari naapturamū mašynu un cylvāku skrējīni dzeivē… Tehnika arvīn vairōk paōtrynoj kusteibas ōtrumu un šōszemes vērteibu īgyušonu. Līkās, ka cylvākim byutu jōpalīk laikam vairōk nūsadūt gora un prōta atteisteišonai. Bet nā! Daudzom dvēselem kļyust veļ gryušōk un gryušōk. Dvēsele īt būjā, tai nav laika dūmōt par augstom lītom, pīsavērst svātumam. Vyss grīžās, grīžās un paōtrynoj sovu skrējīni. Cik daudz škītameibas cylvāku lītōs! Goreigū centīņu un īdvesmes vītā pōr daudzim cylvākim volda tikai materialū vērteibu pavairōšonas psihoze. Un ari šōs vērteibas sōc zaudēt sovu Dīva svēteitōs dōvonas nūzeimi, tī naleidzsvoroj cylvāka dvēseles tīkšonūs pēc patīseibas. Izaveidoj it kai „dorbu miraža” – cylvāks tok paaicynōts uz dorbōšonūs un navar byut mīreigs bez tōs. Bet materialōs lītas naapmīrynoj cylvāku, kod na jys pōr tom volda, bet tōs volda pōr jū. Pōrsavēršūt par sovu materialū lītu vērgu, cylvāks stōv uz smiļtim, un jō radeitais sabryuk. Nu daudzajom lapnajom ceļtnem, kas veļ vakar lepni slējōs pōri cytom, palīk tikai palni, tikai putekli.
Naboga cylvāk, atrūņ laiku lobajam! Bet tev pat padūmōt par tū nav laika. Vyss tovā dzeivē ir aizpiļdeits, bet lobais stōv pi durovom un klauvej. Lobumam nav kur sovu golvu nūlikt. Ak, jo jū kaut uz pīcom minutem mes īlyugtu sovōs dūmōs, sovōs jyutōs un sovōs vēlmēs! Bet – „nav laika”… Un tai ka lobais tū nasaprūt, tod jys turpynoj klauvēt pi sirdsapziņas. Cylvāk, cylvāk, kur tovs lobums, kur tu pats? Tu pasaslēpi nu Dīva un pats nu sevis aiz dzeives ripojūšajim ritinim un skryuveitem. Es tev soku: steidzīs dareit lobu, steidzīs, cikam tu veļ esi šajā pasaulē! „Staigoj gaismā, cikom ir gaisma…”Nōks nakts, kod tu vairs navarēsi dareit lobu, jo ari tū grybātu. Sōc vyspyrms dūmōt par tū, ka jōdora lobas lītas, pēc tam padūmoj, kai tū izdareit, bet pēc tam sōc tū eistynōt dzeivē. Lobums ir gaisma, tys sasylda un apgaismoj tovu dzeivi un dzeivi cylvākim, kas ir tev apkōrt. Lobī dorbi ir vyssvareigōkō līta dzeivē. Klausi Dīvu un sovu sirdsapziņu. Īmīļoj lobumu, cikom nav par vālu. Tys byutu brīsmeigi – nūkavēt lobajā! Ar tukšom rūkom un soltu sirdi aizīt nu šōs zemes uz myužeibu un nūsastōt Radeitōja tīsas prīškā…
Kurs nasasteigs dareit lobu, tys tū ari naizdareis. Lobums prosa dedzeigumu. Māronī nikod naizdareis nikū lobu. Bezjyuteiba un vīnaldzeiba gryb myus sasīt ar rūkom un kōjom, pyrmōk, nakai mes pat padūmōsim par lobumu. Lobu dareit var tikai dedzeigī, sirdsskaidrī, dagūšī.
Pa eistam lobs var byut tikai zibeneigi lobs cylvāks. Un, jū tōļōk rit dzeive, jū vairōk zibineiga ōtruma vajag cylvākam deļ lobuma. Šys zibiņsōtrums ir goreigō spāka un gaišōs ticeibas izteiksmes veids. Turpretim ļaunō steiga un satraukums, kū mes nūvārojam pasaulē, nōk nu namīreigas sirdsapziņas, nu ar sevi apreibynōtōs un ar miražom satrauktōs sirds. Ļaunums vīnmār grybātu īdzeit kotru dvēseli napaveicamā dorbā: centīņūs pēc nasasnādzamōs un vīnmār nu cylvākim prūjom bāgūšōs materialōs laimes miražas, kas nav atkareiga nu īkšejōs, goreigōs dzeives…Lobais spōrnoj ar svātu īdvesmi, vīnoj cylvākus ar nasavteigu vīnōteibu un īvad Vysuma Radeitōja lelajā prīkā…
Ļaunuma steigai nūstōdeisim pretim lobuma ōtrumu un dedzeigumu. Ōtra grāku nūžāla Dīva prīškā pēc jebkura grāka lai ir myusu pyrmō dedzeiguma izpausme. Ōtra pīdūšona brōļam(bet na jō ļaunumam) lai ir myusu ūtrō dedzeiba, kuru mes īnasam pasaulē. Ōtra atsasaukšona uz kotru lyugumu, kura izpiļdeišona ir myusim pa spākam un ir dereiga lyudzējam – tei ir trešō patīsō dedzeiba. Zibineiga kotra ļaunuma un kārdynōjuma atraideišona – tei ir caturtō dvēseles dedzeiba. Pīktō dedzeiba: prasme ōtri īraudzeit, kas kam ir vajadzeigs, un pakolpōt kotram, kaut voi mozumā, un prast lyugtīs par kotru cylvāku. Sastō dedzeiba: izlēmeiba nūstōdeit pretim kotrai ļaunuma izpausmei – lobū; kotrai tymsai – Kristus gaismu; kotrim malim – Dīva taisneibu… Un septeitō myusu ticeibas, cereibas un mīlesteibas dedzeiba: prasme ocumirklī paceļt sovu sirdi, un vysu sovu dzeivi, uz Dīvu, pasateicūt un cyldynojūt Jū par vysu. (Pareizticeigū kalendars 2010. godam)
Oktobris – Rūžukrūņa mēness. Esi sveicynōta, Marija, žēlesteibas pylnō…
Spānijā naktssorgus sauc par „serenos”. Tikleidz vokorā pi debesim pasarōda pyrmō zvaigzne, jī ar lukturim sasapuļcej pi sapuļču mōjas, lai tod dūtūs kotrs sovā vērzīnī. Un, kod pulkstiņs nūsyt opolu stuņdi, jī sōc dzīdōt sovūs skaneigajūs bolsūs. Sovu dzīdōjumu jī īsōc ar skaistu sveicīni: „Esi sveicynōta, vysteirōkō Jaunova Marija”.
1868. goda revolucija likvidēja šū skaistū dīvbejeigū īrodumu, bet 1874. godā tys otkon tyka atjaunōts. Tod gon beja gaviles, kod naktssorgi pyrmū reizi pēc ilgō pōrtraukuma dzidōja: „Esi sveicynōta…” Cylvāki izgōja nu mōjom, apskōve dzīdōtōjus un snīdze jim dōvonas.
Na tikai naktī, bet ari dīnas laikā dažōs Spānijas dīnvydu piļsēteņōs un cīmūs var dzērdeit šaidu sveicīni: „Esi sveicynōta, vysteirōkō Jaunova Marija.” Un atbiļde skaņ: „Bez grāka ījimta”.
Kaidā Spānijas piļsēteņā prāvests bārnim un pīaugušajim pīprasēja, lai jī kotru reizi skaita „Esi sveicynōta, Marija”, kod jūs klōtbyutnē kaids izrunōs lōstu vōrdus.
Vīns braucējs brauce ar zyrgu cauri sādžai. Tai ka jō zyrgs nagrybēja īt uz prīšku, jys sōka lomōtīs un lōdeitīs. Bārni tyuleņ sōka skali saukt: „Esi sveicynōta, Marija”. Braucējs beja pōrsteigts un tik dzili aizkustynōts, ka nūjēme capuri un lyudzēs kūpā ar bārnim.
Marija beja žēlesteibas pylna, tys ir, jei beja vyspiļneigōk apveļteita ar vysom sv. Gora žēlesteibu dōvonom. Jymā beja taida svātuma un žēlesteibu pōrpiļneiba, kaidu nivīns cylvāks un pat eņģeļs navarēja izprast.
Bez tam Marija beja vysuzticeigōkō žēlesteibu izmontōtōja, un par olgu Jei sajēme otkon jaunas un jaunas žēlesteibas. Tai vysa Jōs dzeive beja vīna vīneiga pīaugšona žēlesteibōs.
Bet Marija ir žēlesteibas pylna na tikai deļ sevis, bet ari deļ myusim. Caur Jū mes sajēmem Pesteitōju, žēlesteibu devēju, caur Jū uz myusim plyust arvīn jaunas žēlesteibas. Slovonais itāļu dzejnīks Dante soka: „Myusu meilō Mōte, cik lela un varena Tu esi. Kas žēlesteibas meklej un pi Tevis nasasteidz, tam tryukst spōrnu, kas jū uz augšu nas.
Tik laipna esi Tu, kod pi Tevis steidzamēs. Tu na tikai myusim paleidzi, bet sovā labvēleibā tyukstūts reizes pa prīšku steidzīs, pyrmōk, nakai lyudzamēs.”
Nivīna žēlesteiba nav par lelu, lai tū navarātu īgyut caur Mariju. Caur Jū nūsamaļdējušī atrūn patīseibu, vōjī – spāku, bezdarbnīki – dorbu. karaveiri – patvārumu, grēcinīki – atsagrīzšonu, nōvei nūlamtī – glōbšonu. (T.Vetsels „Esi sveicynōta, Marija”)
Nu Vatikana radio ziņom.
Čehijā rit pēdējie sagatavošanās darbi pāvesta vizītei, kas notiks no 26. līdz 28. septembrim. Vairāki simti brīvprātīgo palīgu strādā pie altāru izveidošanas Brno un Stara Boleslavā. Organizatori domā, ka uz tikšanos ar pāvestu ieradīsies vairāk nekā 150 tūkstoši ticīgo. Sagatavošanās darbos iesaistījusies arī prezidenta kanceleja. «Lai gan līdz pāvesta vizītei palikusi tikai viena diena, tomēr Prāgā par to vēl nekas neliecina. Pilsētas ielās nav redzami ne plakāti, ne transparenti. Katoliskā Baznīca nevēlas konkurēt ar politiķiem, kuri publiski afišējas pirms drīzumā paredzētajām vēlēšanām» – sarunā ar Vatikāna Radio žurnālistu teica bīsk. Vaclavs Malijs.
Avīze «Hospodarske Noviny» uzsver, ka pāvesta svinētajos dievkalpojumos piedalīsies 130 tūkstoši ticīgo, kas ir par 30 tūkstošiem mazāk nekā tas bija Jāņa Pāvila II vizītes laikā. Avīze atgādina, ka Čehijā ieradīsies ticīgie no Slovākijas, Polijas, Vācijas un Austrijas. Pieteikusies svētceļnieku grupa no ASV, kā arī divi cilvēki no Čīles. Euharistijas svinībās Brno un Stara Boleslavā ticīgie varēs piedalīties bez ieejas kartēm.
Uz tikšanos ar Benediktu XVI ieradīsies aptuveni 10 tūkstoši slovāku. Slovākijas Bīskapu konferences preses sekretārs pr. Jozefs Kovačiks uzskata, ka svētceļnieku skaits varētu būt lielāks, jo daudzi ieradīsies individuāli. Pāvesta vizītes norisi pilnībā translēs slovāku katoļu televīzija Lux un radio Lumen.
ZIŅŌJUMI
4. oktobris – sv. Mises Aglyunā plkst. 10.00; 12.00; 19.00.
Bērzgalē – plkst. 9.30; Rušyunā – 11.00.
ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn lvs_Latn lvs_Latn lvs_Latn lvs_Latn lvs_Latn ltg_Latn