Gavēņa laika 1. svātdīne
Kungs Jezu Kristu, Dīva Dāls, apsažāloj par mani, grēcinīku.
Caur Sovu Gudreibas Goru lic maņ baudeit Tovu klōtbyutni.
Caur Sovu Saprōta Goru lic maņ īgrymt Tovā Nūslāpumā.
Caur Sovu Padūma Goru lic maņ pazeit Tovu grybu.
Caur Sovu Zineibu Goru lic maņ vysur saskateit Tovu rūku.
Caur Sovu Dīvbejeibas Goru dōvoj maņ izpratni par patīsu lyugšonu.
Caur Sovu Kunga bejeibas Goru paleidzi maņ nikod Tevi naaizmērst.
Kungs Jezu Kristu, Dīva Dāls, apsažāloj par mani, grēcinīku. (Ž.Plijā „Lūgties kā Ķēniņa bērnam”.
PŌRDŪMOM
Gavēņs – pōrdūmu laiks.
Šudiņ, pyrmajā Lelō Gavēņa svātdīnē, kotram kristīšam ir jōpadūmoj par sovu personeigū atsagrīzšonu, kurai ir jōnas augļi – myužeigō dzeive Jezū Kristū.
Taidā dīnā, kai šudiņ, ir vērts atcerētīs vysas žēlesteibas, ar kaidom myus apdōvynōja Kungs vysas pasaules vēstures laikā. Apskotūt vēsturi, ir vīglōk īraudzeit Dīva dorbus. Ir vīglōk īpazeit Jō grybu atteiceibā uz cylvākim, turūt ocu prīškā pagōjušūs laikus kai miļzeigu karti, uz kuras atzeimōts kotrs Dīva sūļs.
1. Atcerēsimēs myusu grākus.
Atcerēsimēs pošu ciļvēces vēstures sōkumu. Dīvs radēja cylvāku tōpēc, lai dzeivōt ar jū taidā tyveibā, kuru var saleidzynōt tikai ar atteiceibom storp Tāvu un dālu. Bet cylvāks izarōdēja napateiceigs radējums. Šudiņ mums ir gryuši precizi nūteikt, kaidu grāku Dīva prīškā izdarēja Odums – pyrmais cylvāks. Bībele simbliski stōsta par aizlīgtū augli, kas beja par īmesli grākā krisšonai. Šōs reiceibas sekas izgōja tōli aiz atteiceibu storp cylvākim un Dīvu rūbežom. Dīvs izteice nažēleigus sprīduma vōrdus Odumam: „Tai, ka tu esi klausējis sovas sīvas bolsam un esi ēdis nu šō kūka, par kuru Es tev pavēlēju, saceidams: tev nabyus nu tō ēst, - lai zeme ir nūlōdeita tevis dēļ; tev, smogi strōdojūt, byus maizi ēst vysas sovas myuža dīnas. Ērkšķus un dadžus lai tev tei dūd, nu lauka auglim tev byus pōrtikt. Sova vaiga svīdrūs tev byus maizi ēst, cikom tu otkon atsagrīzsi pi zemes, jo nu tōs tu esi jimts: jo tu esi puteklis, un pi puteklim tev byus otkon atsagrīzt.” (Rad 3, 17-19). Cylvāka reiceibai, kai radzam, beja drausmeigas sekas – tys beja kaut kas leidzeigs vysas dobas izkrūpļōšonai, kai dzeivas, tai nadzeivas.
2. Atcerēsimēs Dereibu.
Šōsdīnas pyrmajā lasejumā mes dzērdējam stōstejumu par vyspasaules plyudim. Tys ir breidis, kod Dīvs nūslādz ar cylvākim leigumu, un caur jim šei dereiba izaplota uz vysu asūšū. Cylvāka izdareitajam grākam beja sekas, kurom ir vyspasaules nūzeime, svareigas na tikai cylvākim, bet vysam vysumam. Kungs soka: „Jo Es ar mōkūnim pōrklōšu zemi un padebešūs pasarōdeis varaveiksna; tod es pīminēšu Sovu dereibu, kas ir storp Mani un jums un ikvīnu dzeivu radejumu, ikvīnu mīsu; un yudini nikod vairs nakļyus par plyudim, kas vysu radeibu izdeļdeis. Kod varaveiksna pasaceļs mōkūņūs un Es tū īraudzeišu, tod Es pīminēšu myužeigū dereibu storp Dīvu un ikvīnu dzeivu radejumu, ikvīnu mīsu, kaida vīn ir pasaulī.” (Rad 9, 13-16). Jau tod beja skaidrs, ka Dīvs gryb piļneigi un galeigi atjaunōt zemes vaigu.
Noasa škērsts izglōbe nalelu cylvāku un dzeivnīku grupeņu nu fiziskōs nōves. Bet mes zynam ari par cytim draudim, kas var nūvest ciļvēci pi lelōkas katastrofas, nakai plyudi. Tys ir moralais ļaunums, kas pōrpludynoj pasauli. Šōsdīnas ūtrais lasejums mums parōda ceļu, kai izaglōbt nu šim jaunajim draudim. Apostols Pīters mums soka: „Dīva pacīteiba Noasa dīnōs gaidēja, kod tyka byuvāts škērsts, kurā nadaudzi, tys ir – ostoņas dvēseles, tyka izglōbtas caur yudini. Tys attāloj kristeibu, kas ari jyusus tagad izglōb un ir navys mīsas nateireibu nūmozgōšona, bet gon uz Dīvu vārsts lyugums pēc lobas sirdsapziņas, bolstūtīs uz Jezus Kristus augšanceļšonūs”. Taitod, eksistej Ceļš, pa kuru ejūt, mes varam izbēgt nu grāka un nōves – tys ir kristeibu Ceļš, kas īgremdej myus Jezū Kristū.
3. Pīsapiļdēja laiks.
Kas tys ir – lelais gavēņs? Tei nav tikai sasagatavošona uz Kunga Pashas svineibom. Svineibas atsakōrtoj kotru godu, cikliski, rodūt mōneigu īspaidu, ka vyss atsakōrtoj, vyss atsagrīž sovā vītā, un pēc goda myusim otkon byus jauna īspēja atsagrīzt. Bet jyus pasaverit uz svaigom kopu kūpeņom apkōrtnes kopsātōs. Cikliskums – tei ir iluzija, bet eistineibā – laiks ir pīnōcis tyvōk. Daudzi nu mums vairs nasagaidēja nōkamū īspēju. Voi tod tys ir prōteigi, naizmontōt šū svēteigū laiku, kas mums ir dūts pošlaik? Lelais gavēņs – apceres laiks. Pōrdūmu laiks par dzeiveibas breinumu, par cylvāku vēstures nūslāpumu. Tys ir mēginōjums atbiļdēt pošam sev uz jautōjumu: „Deļ kō es staigoju pa šū Zemi? Kaida ir maņ īrōdeitō vīta uz tōs?” Tys ir laiks padūmōt par tū, kaidus augļus manī ir jōnas kristeibas sāklai.
Jezus, pyrmōk, nakai īsōce sovu publiskū darbeibu, gavēja tuksnesī četrudesmit dīnas. Tī Jū kārdynōja sātans, lai vysā piļneibā pasaulei atsaklōtu Jō gataveiba sludynōt pasauļam, ka: „Laiks ir pīsapiļdējis, un Dīva vaļsteiba ir tyvu. Nūžālojit grākus un ticit Evaņgelijam!” Nu šō smogō pōrbaudējuma Jezus izgōja kai uzvarātōjs, dūdams mums saprast, ka sātanam nav nikaidas varas pōr Jū. Nu tō laika demoni dreb un treis Jō vōrda prīškā.
Ir pīnōkuse tyvōk ari myusu augšanceļšona. Tei stōv tyuleņ aiz nōves vōrtim. Lelais gavēņs ir sasagatavōšona uz šū pōrbaudejumu, un tys ir ari sasagatavōšonas laiks uz myužeigū slavu, dzeivojūt ar Dīvu. Bet pyrms mes tiksim pagūdynōti ar šū slavu, myusim uz tū ir jōsasagatavoj ar gavēni un gondareišonu.
Kas tys ir – gavēņs un gondareišona? – Tei ir namiteiga ceiņa ar sātanu. Tei ir sasaceņsšona ar tū ļaunumu, kas cenšās myus pōrjimt. Patīseibā gondareišona navar beigtīs, cikom mes dzeivojam. Žāl, ka mes tū atcerāmēs pōrōk reti, kaut ari Bazneica vysu laiku myus mudynoj uz grāku nūžālu un atsagrīzšonu. Gataveiba jebkurā breidī un kotrā vītā stōtīs pretim ļaunumam ir vīnmār bejuse kristīšu rakstureigōkō īpašeiba. Ļaunums ir jōatmaskoj un jōatraida kotrā tō izpausmes veidā.
Vīneigais lobō kriterijs – tys ir Jezus svātums. Lai šys Lelais Gavēņs tyvynoj myus Jō piļneibai kaut par vīnu sūli! Draudzes dzeivē tū veicynōs daudzi un dažaidi goreigī vyngrynōjumi: sv. Mises, Krysta ceļa dīvkolpōjumi, Svātū Rokstu lasējumi, sprediķi. Žālsirdeigais Kungs myus gaida grāksyudzes sakramentā. Lai ir teiras myusu sirdis! Lai vīnmār ar mums ir Tō svēteiba, Kuram ir vyss un caur Kuru ir vyss. Amen. (MMK, nu www.katolik.ru)
***
Gavēņa laiks saucās arī par gondareišonas laiku. Bīži vōrds gondareišona izsauc myusūs negativas asociacijas, kas saistōs ar sārošonu, nūmōkteibu un nūžālu. Byuteibā gondareišonas vōrds satur veļ dziļōku nūzeimi. Gondareišonas laiks - dzīdynōšonos, pīdūšonas laiks, kai ari laiks, kod mēs īrostōs lītas doram veļ lobōk.
Myusu dzeive ir pīteikami īvainōta, mes atļaunam myusu īvainōjumim, saryugtynōjumim vaļdeit pōr mums. Gavēņa laikā vajadzātu apsazynōt sovus īvainōjumus un tūs salikt Dīva prīkšā, jo caur pilneigu paļōveibu uz Dīvu mes varam tikt dzīdynoti. Ja mes teikam dzīdynōti, tod mes kļyustam deļ myusu tyvinīkim un leidzcylvākim kai svēteiba un dzīdynōjums.
Gondareišonas laiks tys ir atsagrīšonas laiks, myusu dvēseles ceļōšonas laiks, kod myusim ir dūta īspeja atsagrīztīs nu pasauleigajim ceļim, un atsagrīzt ari tod, kod asam nūkleiduši pa naceļim. Tys ir laiks, kod mes teikam aicynōti nūvārōt sevi, lai saprostu, pa kaidim ceļim mes ceļojam.Kur es eju? Pa kaidu ceļu es eju? Uz kurīni mani nūvess manis ejamais ceļš? Vai es eju pa pareizū ceļu? Un voi vyspōr atsarūnu uz ceļa, voi arī stōvu uz vītas un navaru pat izakustēt? Kas man naļaun vērzeitīs uz prīkšu? Kaids ir munai dvēselei ejamais ceļš?
Myusim ir napīcīšams ik pēc kaida laika apsastōt un atsaskateit, lai saprostu, pa kaidu ceļu mes ejam un cik tōli jau asam tykuši. Un, ja mes asam saprotuši, ka mes ceļojam pa pasauleigū ceļu vai arī jau asam uz naceļa, tod deļ myusu atsagrīšonos ir pīnocis rikteigais laiks, kod mes varam atrast pareizū ceļu, kurs myus aizvess uz myusu mērki. Myusu mērkis ir kļyut cilvēceigōkim, un pats cālōkais un svareigōkais ir - ceļš pi Dīva.
Vōrdam ceļš mes bīži pīdēvejam simbolisku nūzeimi, ar kuru apzeimejam cylvāka myužu. Jaunajā Dereibā kristeigo ticeiba teik nūsaukta kai „jaunais ceļš”. Tys ir ceļš, kas myusim paver jaunus horizontus un myus īvad jaunā dzeiveigumā. Jezus runoj par divu veidu celim: par plotū ceļu, kas myus vad uz sasamaitošonu, un šaurū ceļu, pa kuru ejūt, mes sasnēgsim myužeigū dzeivi.
Plotais ceļš ir ceļš, pa kuru īt vairōkums, jī pat naīsadziļinoj, uz kurīni ejamais ceļš jūs vad, jū reiceiba ni ar kū naatsašķir nu pōrejū reiceibas, nu bora. Šaidi gōjēji sevi pīskaņoj boram, tō dūmom, un orientejās pēc preses izdavumim.
Šaurais ceļš ir pīmārots tikai man vīnam pošam, un, lai jū atrast, man vajag nadaudz pasapyulēt. Man sev pošam ir jōjautoj, kaids ir muns aicynōjums. Kas ir muns spāks? Un kū es vēlejūs vērs šos zemes sasnēgt? Kaidas pādas es grybu atstōt, ejūt sovu šaurū ceļu?
Gavēņa laiks aicynoj myus pōrdūmōt un atrast sovu ceļu, pa kuru ceļojūt, varātu realizeit Dīva plānu. Var gadeitīs, ka mes atsarūnam uz ceļa, kas izaskota taisns un gluds, bet, nasaskotūt uz tū, myusim nōksīs atsagrīzt un sameklēt sovu ejamū ceļu. Atsagrīzšonōs var nūtikt tikai tod, kod mes uzadrūšinojam palikt poši ar sevi klusumā. Tod mes īraugam tū, kas teik ikdīnas steigā un ryupēs apslōpāts vai pat nūvōrtā atstōts. Sovā steigā mes atstōjam nūvōrtā pošu Dīvu, Jys vēlejās, lai mēs ar Jū veļ reizi sasatyktu un Jam īrōdeitu atbylstūšu vītu myusu dzeivī. Caur atsagrīzšonu un izmaiņom myusūs kļyust radzams sokūtnejais un navyltotais Dīva attāls.
Atsagrīšonōs ari nūzeimoj pōrdūmōt, voi pat maineit sovas dūmas, maineit sovas dzeives vērteibas. Mes bīži dūmojam, ka mōkam objektivi dūmōt i sprīst. Bet patīseibā myusu dūmas ītekmej dažaidi aizsprīdumi un myusu pošu emocijas. Ja kaids ir dusmeigs, tod jis uzlyukoj pōrejūs caur sovom dusmem. Jys naspēj skaidri dūmōt i redzēt, jō prōtu aptymsoj dusmes.
Gavēņa laiks aicynoj myus atteireit un atjaunōt myusu dūmas. Mes vēlejamēs pōrbaudeit sovas dūmas, un tū, cik daudz mes nūdoram ļauna sev poši ar sovom dūmom. Vai myusu dūmas atbylst realitatei, voi arī mes izkrūpļojam realitati? Nu kurīnes mes jemam realitates skaidrōjumu? Ja es munu aicynōjumu un dorbu saskotu negativi un sev pošam tū izskaidroju kai garlaiceigu, nainteresantu voi pat par sovas pōrpyules īmesli, tod es tū tai ari izdzeivoju. Nu muna dūmošonas veida ir atkareiga muna pošsajyuta, un ar kaidu nūskaņojumu es sasatikšu ar leidzcylvākim un kai ar jim kontakteišūs. Vai es sevi nūdarbynoju ar dūmom par tū, kū dūmoj par mani citi cylvāki, voi arī kū dūmoj par mani pats Dīvs? (turpmōk veļ)(Nu vōcu vol. tulkōja mōsa Daniela SJE)
„…Gors aizvede Jezu tuksnesī…”
Na kotrs mes varam aizīt tuksnesī, kai Jezus, tūmār tev sovā dzeivē ir jōroda tuksnesis. Īnes mozlīt tuksneša sovā dzeivē, laiku pa laikam atstōj cylvākus, uzmeklej vīntuleibu, lai atjaunōtu sovu dvēseli klusēšonā un ilgstūšā lyugšonā! Tys nav aizvītojams. Tys ir tuksness tovā dzeivē.
Vīnu stuņdi nedeļā, vīnu dīnu mēnesī, ostoņas dīnas godā un, jo tys ir vajadzeigs, uz ilgōku laiku tev ir jōatstōj vysi un vyss, lai palyktu vīnatnē ar Dīvu. Jo tu tū nameklej, jo tu tū namīļoj, tod nalūloj iluzijas. Cytaidōk tu nikod nasasnēgsi kontemplativū lyugšonu. Nagrybēt palikt vīnatnē – kaut gon tys ir īspējams – lai baudeitu sirsneigu Dīva tyvumu, ir zeime, ka atteiceibōs ar vysuvarenū Dīvu tryukst pamatelementa: mīlesteibas. Bet bez mīlesteibas nav īspējama nivīna atklōsme.
Bet tuksnesis nav galeigō vīta. Tei ir storpstacija, jo myusu aicynōjums ir byut kūpā ar Dīvu vysur, pēc atelpas tuksnesī mums ir jōturpynoj sovs ceļš.
Tev ir jōatsagrīž pi cylvākim, tev byus jōnūsadorboj ar jim un sova dzeive ar Dīvu byus jōdzeivoj piļsātas trūksnī. Tys byus gryuši, bet tev tys ir jōdora. Un tev natryuks Dīva žēlesteibas tū dareit. (K.Kareto „Vēstules no tuksneša)
***
Jo mes grybam vest sevi uz taisna ceļa, mes vyspyrms nadreikstam nūsūdeit cytus. Tū var panōkt, jautojūt sev pi kotra cytā cylvākā radzamō grāka: „Voi es pats tū nikod naasu darējis? Voi es naasu runōjis tukšu, ļaunu, oplomu? Voi nikō naasu atjēmis ūtram? Voi nikod naasu bejis augstprōteigs? Voi manī nav bejis nateiru dūmu? Un voi tōs nav pōrsavārtušas par natikleigim dorbim voi nataisnu reiceibu? Voi es nivīnu un nikur naasu apbādynōjis? Voi asu gūdōjis sovus vacōkus, ja tū prosu nu bārnim un maņ sōp jūs natykumeiba? Voi asu svētējis Kunga dīnu, voi varbyut asu aris, sējis un pļōvis – kaids nu kuram dorba lauks – jo ir bejuse steiga un „napīcīšameiba”? Voi asu bejis lobs pret bārnim un nabogim? Voi naasu dzeivōjis īnaidā, bez pīdūšonas un izleigšonas? Voi nikod naasu sanaidōjis, pōrmetis, rōjis, nūskumdynōjis, atstyumis, sevi mīļōjis vairōk nakai cytus, dzeivōjis bez ryupem pasauļa tryukumā, karā, bodā, dōrdzeibā? Voi naasu bejis vīnaldzeigs prec cytu kaitem, bādom un vajadzeibom? Voi asu bejis patīss sovas sirdsapziņas un Dīva prīškā? Voi naasu runōjis soldonus un klusus lyugšonas un pazemeibas vōrdus, ōreji byudams kai nūbalsynōts kops, ar tryudim un tymsumu īkšpusē?
Nav nivīna, kas uz visim šim „vai?” varātu atbiļdēt ar „nikod”!
Un, jo kaids tū dora, tod tys ir tikpat poštaisns kai ļaunais īnaidnīks un okls, un apmōts pret sovim grākim, un tys ir vīneigais īmeslis, kas naļaun mums tūs nūlikt.
Tōdeļ augsts un svāts, un napīcīšams kai gaiss elpai un yudiņs dzeiveibai ir Dīva īstōdeitais grāksyudzes sakraments. Izsyudzit sovus grākus, un Dīvs debesīs tūs dzērdeis un pīdūs jums ar Sova svaideitō vōrdu: „Es, nacīneigs Dīva kolps, Jō Vōrdā pasludynoju tev grēku pīdūšonu, atlaisšonu un Jō žēlesteibu – staigōt Jō ceļus.” (Nu grōmotas „Labestība”)
Nu vysas pasaules.
Vatikans. Pāvests Benedikts XVI Palnu trešdines sv. Misi nūturēja sv.Sabines bazilikā Romā. Pyrms tam nūtyka svineiga gondareišonas procesija nu sv.Anzelma bazneicas, kas atsarūn Aventinas kolnā. Mises laikā pāvests uzkaisēja palnus vairōkim dīvkolpōjuma daleibnīkim, bet sv.Sabines bazneicas titulārais pōrzinis kardinals Juzefs Tomko uzbēre palnus uz golvas pāvestam. Sovā sprediķī pāvests aicynōja ticeigūs Lelō Gavēņa laikā sekōt sv. Pōvula pīmāram: „Ceņteigi lyugtīs, dzeivōt tykumeigu, gondares pylnu dzeivi…patīsā mīlesteibā pret myusu brōlim, seviški pret vysnabadzeigōkajim un tryuceigōkajim”. Tradicija īsōkt Lelū Gavēni ar sv.Sabines bazilikas apmeklēšonu ir ļūti sena. Tei ir pyrmō nu 40 bazneicom-stacijom. Taipat, kai 15 Jezus Krysta ceļa stacijas, Myužeigajā Piļsātā jau nu senim laikim beja nūteiktas vītas, kuras ticeigajim beja jōapmeklej kotrā gavēņa dīnā. Ir zynoms, ka 3. godu simtinī kristīšim beja pījimts kotru dīnu apmeklēt kaida Romas mūcekļa kopa vītu un grīztīs pi jim ar lyugšonom. VI godu simtinī pāvests Gregors Lelais oficiali atzyna šū gavēņa praktiku. Vālōk, pāvestam pōrsaceļūt uz Avinjonu, šei tradicija beja aizmērsta, bet tyka otkon atjaunōta XVI godu simtinī, pēc Tridentes koncila. XX godu simtinī skaistō tradicija otkon atgyva sovu popularitati.
Nu 1. leidz 7. martam Vatikanā nūtiks Lelō Gavēņa rekolekcijas, kuru laikā ir atcaltas vysas pāvesta audiences un tikšonōs. Pōrdūmas šom rekolekcijom ir sagatavōjis kardinals Francisks Arinze.
Lelō Gavēņa laikā vysi asam aicynōti tyvōtīs Dīvam, vīns ūtram un patīseibai par sevi. Pāvesta 2009. goda gavēņa vēstejuma temats ir sv.Mateja evaņgelija vōrdi: „Tod Gors aizvede Jezu tuksnesī, ka Jys tyktu valna kārdynōts. Kod Jys beja gavējis četrudesmit dīnas un četrudesmit naktis, jys izsolka.” Šudiņ daudzi jautoj, kaida vērteiba un jāga ir tam, ka atsasokam nu kaut kō, kas pats par sevi ir lobs un napīcīšams dzeivōšonai. Bazneica mōca, ka gavēšona mums paleidz izavaireit nu grāka. Tys ir leidzeklis draudzeibas ar Dīvu atjaunōšonai. Kristus atgōdynoj, ka patīss gavēņs ir piļdeit dabasu Tāva grybu. Myusdīnu sekularizeitajā pasaulī ir mozynōjusēs gavēšonas prakses goreigō nūzeime. Kulturā, kuru raksturoj tīksme uz materialū labklōjeibu, gavēšona ir kļyvuse dreižōk par terapeitiskū leidzekli sova ķermeņa kūpšonā. Lai gon gavēšona uzloboj ari fiziskū lobsajyutu, deļ ticeigajim tei ir „terapija”, kas dzīdynoj vysu, kas kavej Dīva grybas piļdeišonu. (www.katolik.ru un Vatikana radio.)
ZIŅŌJUMI
2. martā Rēzeknes-Aglyunas diecezes prīsteru konference, sv. Mise ap plkst. 12.30.
8. marts – gavēņa 2. svātdīne – sv. Mises Aglyunā plkst. 10.00; 12.00; 19.00. Rageļūs – 10.00; Peipiņūs – 12.00.
Gavēņa laikā Aglyunas bazilikā kotru dīnu plkst. 18.00 Krystaceļš.
Turpmōk Aglyunas bazilikā dorbadīnōs Rūžukrūņs – plkst. 11.00, dīnas sv. Mise – plkst. 12.00. Reita un vokora Mises dorbadīnōs taipat kai agrōk: plkst. 7.00 un plkst. 19.00.
ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn lvs_Latn ltg_Latn lvs_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn unk ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn fon_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn unk ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn lvs_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn