Vysu Svātū dīna
Ir skumes, kas rūnās, kod mes pōrōk pīsasaistam sev pošim un materialajom lītom. Mes asam dusmeigi uz cylvākim, kas it kai pīvērš mums pōrōk moz uzmaneibas. Mes kļyustam greizsirdeigi, dūmōdami par tū, ka cytim ir, un daudz vairōk ir, nakai myusim. Mes sōcam sevi žālōt: cik vyss ir gryuši un cik slikti mums klōjās!
Un tūmēr ir tik daudz kūku un puķu, tik daudz tauriņu un putnu, tik daudz pļovu un mežu, un tik daudz breinumu mums apkōrt, kas ilgojās tikai pēc tō – izdzīdynōt cylvāku nu jō skumem. Īsamōci puķu un kūku vōrdus, putnu un zyvu vōrdus, un Dīva vōrdu. Atver sovu goru gaismai. Atver sovu sirdi prīkam
Tam, kurs gryb īprīcynōt cylvākus, ir jōnas sevī prīks.
Tam, kurs gryb pasaulī īnest syltumu, ir jōnas sevī guņs.
Tam, kurs gryb paleidzēt, ir jōbyun pīpiļdeitam ar mīlesteibu.
Tam, kurs gryb vērs zemes panōkt mīru, ir jōatrūn mīrs sovā sirdī. (F.Bosmans)
***
Īmīsōtō Vōrda Mōte un myusu vysmaigōkō Mōte, Marija, mes sleigstam ceļūs pi Tovom kōjom jaunōs dīnas reitausmā, kas ir veļ vīna lela Kunga dōvona. Mes īlīkam Tovōs rūkōs un Tovā Sirdī vysu myusu byuteibu. Mes byusim Tovi ar grybu, dūmom, sirdi un mīsu. Rōdi mums ceļu, Dabasu Vaļdneica, un pavodi myus ar sovu Mōtes īdvesmu, pat myusu vysnīceigōkajūs dorbūs, lai tī byutu teiri un tyktu pījimti svātō un bezvaineigō Upura breidī.
Dori myus svātus, lobō Mōte, - svātus, kai Jezus mums ir nūvēlējis, kai Tova Sirds myus lyudz un dedzeigi vēlejās. Amen. Esi sveicynōta, Marija!
PŌRDŪMOM
Šōsdīnas Evaņgelija lasejumā mes dzērdējam myusim tik pazeistamūs vōrdus: svēteigi tī, kuri nakōroj pēc monta, svēteigi nūskumušī, svēteigi mīra nesēji – tai sōcās Pesteitōja Kolna mōceiba, kurā sakoncentreita golvonō evaņgeliskō mōceiba par dzeivi. Un laikam nikod cylvāks naspēs izsmeļt vysu šū svātū dīviškeigū vōrdu dziļumus. Kolna mōceiba na jau gadejuma pēc tyka saceita uz kolna. Kai senatnē uz Sinaja kolna tyka dūts Lykums, tai, pasaceļūt uz vīna nu kolnim Galilejas azara krostā, Kungs pasludynōja Sovu Lobū Vēsti, Sovu Jaunū Dereibu, Sovu Jaunū dzeivi. Nu šō kolna atskanēja vōrdi par atjaunōtū dzeivi.
Kolna mōceiba sōcās ar vōrdu „svēteigi”, tys ir – laimeigi, taidi kam ir vysa dzeives piļneiba, bet beidzās svēteibas, voi svēteibu apsūlejums, ar vōrdim: „Prīcojitēs un līksmojit, jo olga jums Debesīs ir lela.” Par kū tod runoj Kungs? Par tim, kurim vīnmār veicās? – Nā! - Par tim, kuri vīnmār ir dzeivōjuši gaišu, nasōpeigu, bezryupeigu dzeivi? – Nā! – Par tim, kurim dzeivē nav gadējušīs škēršli, vilšonōs? – Nā! – Jys nūsauc par laimeigim nūskumušūs, vojōtūs par taisneibu un soka mums, ka cīsšonōs ar mums ir Kungs.
Voi tys kaut kaidā veidā atsateic uz mums? Vysteišōkā! Tōpēc, ka vysa pasaule cīš, kotrs cylvāks cīš. Na par veļti Jaunajā Dereibā saceits: „Pasauļs īgrimis ļaunumā”. Rugta patīseiba, bet eista patīseiba. Mes pīdzymstam šymā pasaulī ar raudom un aizejam ari taipat. Myus nūmōc slimeibas un naspāks. Eisa ir cylvāka dzeive – Ijaba grōmotā tei teik saleidzynōta ar zīdu, kurs šudiņ uzplaukst, bet reit jau ir nūveitis. Veļ šajā grōmotā ir saceits, ka cylvāks, pīdzimis nu sīvītes, dzeivoj nailgu laiku un ir namīra pylns. Pateišam, jo mes pōrdūmōsim sovu dzeivi, mes īraudzeisim, cik daudz tajā ir bejis satricynōjumu, saryugtynōjumu. Var saceit, ka pat nivīna dīna napaīt, lai cylvāks par kaut kū naskumtu, nasamūceitu nu goreigom un mīseigom sōpem. Beigu beigōs, napaspējis uzplaukt, jys sōc nūveist, palīk vōjōks, sajyut vērs sevis soltū, napīlyudzamū nōves rūku. Nikaida šōszemes slava, par vysžylbynojūšōkō, navar myus paglōbt nu šō naspāka; un kod cylvāks, vacs un slyms, atsarūn varas hierahijas augstumūs, patīseibā jys ir nalaimeigs, un nikaida slava jam naspēs aizvītōt tū, kū jys ir pazaudējis.
Nav īspējams nūsaukt vysu, kas myus pīmeklej dzeivē: draugu nūdeveiba, škēršonōs ar mums dōrgim cylvākim, myusu vysdedzeigōkū vēlēšonūs napīsapiļdeišona, trīcīni, kurus mes sajemam sovai patmīleibai, vilšonōs cylvākūs un vyss myusu grēceigais naspāks.
Lai kai izamaineitu dzeive vērs zemes, mes tūmār varam saceit, ka cylvāks, kurs pīdzimis nu sīvītes, dzeivoj nailgu laiku un ir namīra pylns. Kū izcīte cylvāki pyrms pīcom tyukstūšom godu, tū pošu izcīš jī ari šudiņ! Taidi poši ir myusu grāki un tōs pošas skumes, tys pats myusus satrauc kai tyvumā, tai tōlumā, un nav mīra vērs zemes – kai ir bejuši kari, tai tī ari ir: te vīnā, te ūtrā vītā – taida ir cylvāka dzeive. Tei ir leidzeiga tymsai olai, kurā tik tikkū speid gunteņa, un cylvāki brīn pa tū, lai nūkļyut veļ lelōkā tymsumā, jī brīn vīns aiz ūtra, ōtri nūejūt sovu ceļu. Tei ir dzeives eistineiba. Vyss skaistais aizamērst. Kai ir sacējis dzejnīks Deržavins:
Laika upe sovā skrējīnī
Aiznas sev leidza cylvāku dorbus
Un nūgremdej aizmērsteibā
Tautas, vaļstis un kēneņus.
Vyss paīt, nikas napalīk, taida ir eistineiba, ryugtō eistineiba, un tōpēc Svātī Roksti soka, ka „pasauļs īgrymis ļaunumā”. Un Pats Kungs mums soka: „Pasaulē jyusus sagaida bādas”.
Bet kōpēc tod Jys, sludynōdams mums sovu mōceibu, sōc ar vōrdim „svēteigi, jyus” – „laimeigi jyus” – un nūbeidz: „Prīcojitēs un līksmojit”? Mes jautōsim: „Kungs, kaidi tod mes laimeigī, jo mes dzeivojam skumēs un bādōs? Kai mes varam prīcōtīs un līksmōt, jo uz mums kai akmiņs guļ myusu vōjumu, grāku un saryugtynōjumu slūgs? Un tūmār Jys soka: prīcojitēs un līksmojit. Tymā ir Kristus-Pesteitōja spāks, kurs atnōce teiši pi tim, kas cīš, teiši pi tim, kurim Jys sacēja: „Nōcit pi Manis vysi, kas strōdojat un cīšat gryuteibas”. Un tymsajā olā atsavēre lūgs, un nu turīnes izleja gaisma, un Jys sacēja: ”Vysi, kas cīšat gryuteibas, prīcojitēs, jo Es cīšu kūpā ar jums. Es jyusus īvesšu gaisājā pasaulē. Prīcojitēs un līksmojit, jo lela ir jyusu olga debesīs”.
Kas tod tei ir par olgu? – Tei ir bezgaleigō Kristus mīlesteiba, kas myusus apjem kai gaisma, kai svēteiba, kai prīks, kai mīrs. Un mes atnōkam uz bazneicu, lai pīsaukt Jū, tōpēc ka debesis ir tepat; tōs nūsalaiž pi mums svētneicā, kod mes nūturam Svātū Misi. Pats Kungs atnōk pi mums, un debesis atspeid pōr mums. Tōpēc tagad, te asūt un lyudzūtīs, myusim ir jōsajyut, ka Dīva rūka, Kristus svēteiba, ir pōr kotru nu mums, ka Jys myus paceļ, dūd mums spāku, dūd mums prīku, tōpēc ka nav mums cyta Pesteitōja, kai vīneigi Jezus Kristus. Un asūt blokus Tam, kurs izcīš myusu cīsšonas, izamaina vyss – bādas pōrsavērš prīkā, tymsa izkleist, uzaust gaisma, un mes varam iztaisnōt sovus placus, drūši skateitīs uz prīšku un saceit: „Ar mums ir Dīvs, saprūtit tū, pogōni, un pasakļaunit Jam”. Mes varam saceit: „Kungs ir muna gaisma un muns Glōbējs, nu kō maņ beitīs?”
Atnōk prīks, tymsā atspeid gaisma: „gaisma atmirdzēja tymsā, un tymsa tū nauzvarēs”. Šū gaismu mes varam īraudzeit tikai ar ticeibas acim. Nikas myus naizglōbs, izjamūt ticeibu, kas aizvad pi Kristus – Pesteitōja. Atverit sovas sirdis tagad, te un šymā breidī, lyudzitēs, lai Jys pīsaskar jums, lai Jys te, un šajā breidī nūjem nu jyusim vysu dzeives smogumu. Tōpēc, ka Jys pats soka: „Nōcit pi Manis!” Un tagad myusim ir jōīt pi Jō – tod mes atrassim mīru myusu dvēselem: gaismu, mīru, mīlesteibu, prīku un svātlaimi. (Pr.A.Meņs)
Par myužeigū un pōrejūšū.
Kaids gudrinīks ir sacējis, ka navar divreiz īkōpt vīnā un tajā pošā upē, jo yudiņs aiztak, un pēc sekundes tys vairs nabyus tys pats yudiņs, bet pavysam cyta straume. Taipat ari laiks, kurs namiteigi skrīn uz prīšku. Pyrms stuņdes mes veļ bejam ceļā uz bazneicu, bet tagad asam jau vasalu stuņdi tyvōk sovas dzeives beigom. Laiku navar apturēt – tys aiznas vysu sev leidza. Un Kungs nu myužeibas stīp mums pretim rūku, lai mes šajā dzeives straumē napazustu, nanūsleiktu, lai myusim byutu Jō spāks, Jō svēteiba un mīlesteiba.
Nav nu mums atkareigs, voi mes spēsim šū paleidzeibu izmontōt, tōpēc ka myusu dzeives laiveņa ōtri paskrīn garum krostim, un, raug, kur breineiga pīstōtne, un mes aizadūmojam: pīstōt, voi napīstōt, bet, cikom mes dūmōjam, tei jau aizsleidēja mums garum.
Ir kaids stōsts par vīnu zānu, kurs bērneibā, staigōdams pa īlu, pēkšni pamanēja sīnu un tajā – zaļas durovas. Jys tōs atvēre, durovas nabeja aizslāgtas, un, īgōjis īkšā, jys īraudzēja breinumaini skaistu dōrzu, taidu, kaidu jys sovā myužā veļ nikod nabeja redzējis: tī auga naparostas puķes, rūtaļōjōs breinumaini dzeivnīki, dzīdōja nadzērdāti putni, un naizsokami labesteigas sīvītes jū sveicynōja. Kai sapnī jys aizgōja nu šō dōrza, jo jam tai nasagrybēja īt prūjom, bet sīvītes – dōrza sorgōtōjas – jam sacēja: „Kaidu reizi tu pi mums atsagrīzsi, bet tikai tod, kod tū pats grybēsi”.
Un tai, pēc daudzim godim, kod zāns jau beja students, jys brauce pa šū īlu. Jys najauši īraudzēja jau seņ aizmērstū žūgu un zaļōs duroveņas. Jys grybēja uzsaukt šoferam: „Apsastōj!”, bet pēc tam padūmōja: „Es nūkavēšu uz eksamenu, nūkavēšu uz institutu”, un aizbrauce garum, dūmōdams: „Es atsagrīzšu, un tod nu gon es pīklauvēšu pi šom durovom”. Bet, kod jys brauce atpakaļ, jys vairs naīraudzēja zaļōs durovas: beja mōjas, beja sīna, bet nikaidu durovu nabeja. Un tai tys atsakōrtōja jō dzeivē vairōkas reizes: kod jys kaut kur steidzēs , pēkšni jam ocu prīškā nūsastōja sīna un nūslāpumainōs zaļōs duroveņas uz dabasu un zemes paradizi. Un jys sacēja sev: „Redz, kur tōs ir! Tikai tagad maņ nav laika, tagad maņ jōsasteidz – es tū izdareišu atpakaļceļā!” Bet atpakaļceļā nikō vairs nabeja. Kod jys palyka vacs, tod beidzūt saprota, ka veļteiga beja jō steiga, ka tys vyss beja tukšeiba, ka jys dzynōs pēc mirāžas, bet sovu laimi dzeivē palaide garum. Un tod kaidu nakti jys, izmysuma dzeits, izgōja nu mōjom un kleida pa pazeistamū īleņu, carādams īraudzeit apburtōs durovas. Bet nu reita jū atroda myrušu, pa tymsu īkrytušu napamaneitā bedrē.
Tys ir stōsts – legenda par myusu dzeivi. Ari mes taipat skrīnam pa dzeivi, bet Dīva bolss myus sauc: „Apsastōj, atsagrīzīs!” Myužeibas bolss myus sauc: „Ir pi Manis deļ tevis vyss: Kristus Sirds, kas vysim atvārta, Kristus mīlesteiba, kas vysu aptver. Apsastōj, īsaklausi!…” Tōpēc jau bazneicom ir īreikōti zvoni, lai cylvāki, kuri steidzās sovōs ikdīnas gaitōs voi strōdoj, dzēržūt zvona skaņas, apsastōtu un padūmōtu: „Kungs myusus sauc”. Un lai kotrs, kurs ir teirumā voi tērgā, apsastōtu šymā breidī un nūskaiteitu lyugšonu.
Kaidreiz beja skaists īrodums: kod bazneicā sv. Mises laikā nūtyka Paceļšona, zvanēja bazneicas lelais zvons – un vysi cylvāki, izdzērduši zvona skaņas, uz breidi pōrtrauce sovu dorbu, lai atcarātūs par Kungu, atcarātūs par debesim, pacaltu uz debesim sovas acis, - jo mes vysu laiku pa zemi rūkamēs, it kai myusim vērs tōs myužeigi dzeivōt.
Paceļt acis uz debesim – tōpēc, lai atsadzeivynōt, lai sajimt Svātō Gora dōvonas, lai sajust, ka myužeiba tepat blokus. Bet mes paejam garum, naīvārojam, steidzamēs un palīkam tukšom rūkom. Jā, dzeive ir skrējīņs, apsastōt nadreikst, bet var sajimt nu Kunga žēlesteibas dōvonu un myuža golā – myužeibas vainagu.
Apostols Pōvuls par sevi sacēja: „Lobu ceiņu izceinēju, skrējīni pabeidžu, ticeibu saglobōju. Atlīk maņ tikai sajimt taisneibas vainagu, kū muns Kungs, taisneigais Tīsness, dūs man tymā dīnā…”
Lai Dīvs dūd, ka ari mes vysi sovas dzeives beigōs varātu par sevi saceit, ka skrējīni pabeidzem, ticeibu saglobōjam. Bet kai saglobōt ticeibu šajā steigā un burzmā? Tikai tod, kod mes ik pa breižam paceļsim sovu skotu uz debesim, tikai pīvēršūt sovu sirdi Tam, Kurs vīnmār ir pōr mums, pōr vysu pōrejūšū, aizejūšū, laiceigū, tōpēc ka Kungs vīnmār aicynoj: „Nōcit pi Manis vysi, kas asat bēdeigi un gryutsirdeigi, jemit Munu jyugu uz sevis: jo Muns jyugs ir pateikams un Muna nosta ir vīgla”. (Pr.A.Meņs)
2. novembris – Dvēseļu dīna.
Ar aizīšanu myužeibā nūsaslādz cylvāka dzeive, laiks, kas jam beja dūts, lai pījimtu Dīva žēlesteibu, kas atklōta Kristū. Tyuleņ pēc nōves nūteik atseviškō tīsa, kuras iznōkums ir voi nu tyuleiteja īīšona Dabasu svātlaimē, voi ari nūnōkšona škeisteitovā, voi myužeigajā pazusšonā.
Tī, kas mērst žēlesteibas stōvūklī un draudzeibā ar Dīvu, un kas ir piļneibā škeisteiti, dzeivoj uz vysim laikim kūpā ar Kristu. Jys redz Dīvu taidu, kaids Jys ir. Šei dzeive kūpā ar Dīvu un svātajim teik saukta par Debesim.
Tī, kas mērst Dīva žēlesteibā un draudzeibā, bet nav piļneibā škeisteiti, lai gon jim nūdrūšynōta myužeigō pesteišona, izcīš pēc nōves škeisteišonu, lai īgyutu svātumu, kas napīcīšams īīšonai dabasu prīkā.
Kristītis, kurs sovā nōvē ir vīnōts ar Kristus nōvi, uzlyukoj tū kai atsagrīzšonu pi Kristus un īīšonu myužeigajā dzeivē. Par tū līcynoj ari rituala vōrdi, kas teik izsaceiti Postora svēteibas laikā: „Aizej, kristeigō dvēsele, Dīva, vysuvarenō Tāva, vōrdā, kas tevi ir radējis; Jezus Kristus, dzeivō Dīva Dāla, vōrdā, kas ir cītis par tevi; un Svātō Gora vōrdā, kura žēlesteibu tu sajēmi. Lai tev teik sagatavōta mīra vīta pi Dīva un svātajim. Atsagrīz pi sova Radeitōja, lai tu radzātu Pesteitōju vaigu vaigā.”
Leigovaiņs atnōk naktī… Gaisma, kas nadreikst izdzist, ir ticeibas gaisma. Mūdreiba, uz kuru aicynoj Jezus, vīnmār ir saisteita ar Jū, ar Jō atnōkšonu kai pādejā dīnā, tai ari ikdīnā.
Tai ka mes nazynam ni sovas aizīšonas dīnu, ni stuņdi, tod, sekojūt Kunga breidynōjumam, myusim ir jōbyun namiteigi mūdrim, lai nūpeļneitu tū, ka, nūsaslādzūt myusu zemes dzeivei, mes varātu byut kūpā ar Jū Dabasu gūdeibā un tyktu īkļauti Dīva svātū pulkā.
Byusim vīnōti ar Jezu Jō Sirds mūdreibā! Svēteigs ir tys, kas nūmūdā! (V.E. Ā.A.Brumanis)
Vatikana radio ziņas.
Roma. Itālija. Lai ari oficialais protokols tū naprosa, Vatikanā ir sāras: 83 godu vacumā Romas Pija XI klinikā ir miris Kamillo Čibins, kaidreizejais Vatikana žandarmerijas generalis. 1971. godā nūnōcis karaveiru korpusa generalinspektora omotā, Čibins vadēja Vatikana žandarmeriju 35 godus, nūkolpōdams Svātajam Krāslam pavysam 58 godus nu pāvesta Pōvula VI leidz Benediktam XVI. Šū daudzū godu laikā ir bejuse dīna, stuņde un minute, kurus jys nikod vairs nagrybātu pōrdzeivōt: 1981. goda 13. maija plkst. 17.17, kod pāvests Jōņs Pōvuls pakryta, īvainōts un nūasiņōdams pēc atentata, kuru izdarēja Ali Agdža. Pēc šō nūtykuma jys īsnēdze atlyugumu, bet pāvests Jōņs Pōvuls II tū napījēme. Godu pēc atentata, Fatimā, uz kurīni Jōņs Pōvuls II beja devīs svātceļōjumā, lai pasateikt Dīvmōtei par izglōbšonu, Čibins apturēja veļ vīna naprōša rūku, kurā beja nazis, ar kū jys uzbruka pāvestam. Čibins aizgōja pensijā 2006. godā, nūdūdams vadeibas grūžus sovam vītnīkam Domeniko Džiani, kurs pošlaik ir Vatikana žandarmerijas generalinspektors.
Vatikans. 28. oktobrī nūtyka svineiga jaunō mōceibu goda atklōšona pāvesta „Urbanianas” universitatē. Ar uzrunom mōceibu goda atklōšonā uzastōja universitates kanclers, kardinals Ivans Diass, kurs ir ari Tautu evaņgelizacijas Kongregacijas prefekts, kai ari studentus uzrunōja vīns nu Afrikas veiskupu Sinodes daleibnīkim, Kinšasas arhiveiskups Lorens Monsenguo Pasinja.
„Urbaniana” kotru godu pījem ap pusūtram tyukstūšam studentu nu 90 vaļstim. Bez centralōs mōceibu īstōdes Vatikanā, universitatei ir veļ 92 filiales 5 kontinentūs, taidā veidā atspūguļojūt Bazneicas vyspasaules raksturu un tōs kulturas daudzveideibu myusdīnu globalizeitajā sabīdreibā.
Makedonija. Makedonija gatavojās plaši un svineigi atzeimēt 100 godus nu Mōtes Terezes dzimšonas. Asociacija „Mōte Tereze”ir sagatavōjuse programu, kas saucās „Symts manifestacijas sakarā ar 100.- tū godadīnu nu Mōtes Terezes dzimšonas”. Stojans Trenčevskis, žurnalists un publicists, Mōtes Terezes dzeives ceļa pētnīks un biografs, kurs preses konferencē stōdēja prīškā svineibu programu, pastreipōja, ka tai ir atklōts raksturs, tai var pīsavīnōt jebkuras vaļsts humanitarōs organizacijas. „Sagatavōtais projekts ir vārsts uz tū dinamiku, ar kuru dzeivōja Mōte Tereze, veļtejūt sovu dzeivi cytim. Mes vēlejamēs, lai kotrs sajustu sovas sirds un dvēseles īdarbeibas dziļumu”, - pastreipōja Trenčevskis.
Svineigī pasōkumi sōksīs 10. decembrī - dīnā, kod Mōtei Terezei Norvegijas golvaspiļsātā Oslo tyka pasnāgta Nobela premija (www.catholic.uz)
ZIŅŌJUMI
2. novembris – Dvēseļu dīna – sv. Mises Aglyunā plkst. 7.00; 12.00; 19.00. Rageļūs – plkst. 10.00; Peipiņūs – plkst. 12.00.
Nu 2. – 8. novembram lyugšonu oktava par myrušajim.
8. novembrī sv. Mises Aglyunā plkst. 10.00; 12.00; 19.00. Rageļūs – 10.00; Peipiņūs – 12.00.
ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn unk ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn lvs_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn lvs_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn