Raganu īpašības
Dzeivuoja divi buorenīši. Jīm bejā pamuote — rogona. Pi jūs sātas beja lels duorzs un tymā duorzā sēdēja vīns skaists putniņš, kurs spļuovja zalta naudu. Vīnu reizi rogona palyka navasala un pasaucja pi sevis pameitas un sacēja: "Es esmu slyma un lai man palikt par vasalu vajag nūkaut tū skaistū putnu, es jū apēsšu un palikšu vasala." Buorenīši nūsyta putniņi, bet na tū, kur sacēja pamuote, izvuorēja pūdā un īdevja apēst rogonai. Rogona apēdja putnu un pazyna, ka nav tys putniņš nūkauts. Jei sasadusmoja uz pameitu un puordzyna juo uorā nu sovas sātas. Juos īdamas pa ceļu īraudzēja, ka tys putniņš skrīn pēc jūs pakaļ un spļaun juom zaltu. Buorenītes apstuoja, salasīja tū zaltu un pajēmja tū putniņu un guoja tuoļuok. Guoja juos guoja, navar zynuot, dīnu vai divi, varbyut godu vai treis un daguoja pi vīna mīstiņa. Par zaltu juos nūpierka sev ustabinu un suoka dzeivuot. Putniņš vysod juom spļuovja zaltu un juos palyka boguotas un dreiži izguoja pi veira. Juos vysi vaci ļauds zyna un juos vēļ tagad dzeivoj cīši boguotas un laimīgas, bet jūs pamuote rogona jau seņ nūspruoga, juos kaulus vēļ tagad var atrast lelā pūrā.
lvs_Latn ltg_Latn