Veļi māžojas
Braucu reizi es pa sylu, beja gaiša nakts, debess zyla, zvaigznītes pi debesim mirdz un mēness gaiši, gaiši speid. Dabrauču leidz žvyra dūbem, suoka man sēstīs rotūs bārni boltūs krekleņūs, vīns pēc ūtra, vīns pēc ūtra. Pīsasāda pylni roti un bārni grib pajemt nu manis grūžus. "Sēdīt, bārni, jo gribīt braukt, a grūžu gon es jums nadūšu," soku es. Man palyka taids nalobs pi pruota, dūmuoju, kas byus, kas na. Tikkū es izbrauču nu syla — vysi bārni pazuda. Redzi, tamuos dūbēs jaunas meitas gubēja bārnus, tūs bārnu dvēselītes pušnaktīs staiguoja, jom gribējuos pasavyzynuot un sasametja pi manis rotūs. Tū es pats ar sovom acim redzēju, nabeju ni pīdzērs, ni apreibs.
lvs_Latn ltg_Latn