Vilki
Vacūs laikūs valnam apnyka dzeivuot mīrīgi un jis sadūmuoja puortaisīt sevi par vylku. Reiz jam īsagribēja paēst kuo nabejis. Jis aizguoja pi vīnas saiminīcas prasīt maizes. Saiminīca beja dīzgan dusmīga, pajēmja maizes luopstu un īgryudja vylkam reiklē. Vylks tyuleņ atskrēja pi Dīva un suoka lyugt, lai jam paleidz. Bet Dīvs valnu pazyna un izdzyna uorā. Bet vysim vylkim Dīvs teicja: "Jo jums gaņa vai maize byus par daudz cīta, tūlaik jyus pajemit mutē un pasokit treis raizes: "Te ir capts, vuorīts un meiksts"!" — "Bet dēļ kām tys?" vaicuoja vylki. Dīvs jīm atbiļdēja: "Tys ir dēļ tuo, lai valni, kuri staiguoja jyusu apģērbā ar cītu gaļu vai maizi palyktu nadzeivi." Tūlaik vylki vysu saprota un pa šai dīnai, kad ād kū nabejis cītu, sevī vys runoj: "Te ir capts, te vuorīts un te meiksts!" Tuopēc i valnu pasaulē palyka moz, bet var byut, ka i nimoz jūs nav.
swe_Latn ltg_Latn