Ontonam Slišānam
Smierts atīt i pajem. Nivīnam navaicoj. Tok i dzeive atīt poša i suocās. Nivīns tok bārnam navaicoj, voi jis gryb dzeivuot. Jis jem i pīdzymst kaidai muotei i kaidam tāvam nazkur iz ituos zemis.
Breinums. Radeišona. Šyunys sasatyka i saguoja kūpā. Varēja tok nanūtikt, tok nazkas nūtyka, a tod jau cyta ceļa nabeja kai dzeivuot i dzeivuot pa sovam.
Kotrys cylvāks ir vasals pasauļs. Tys pasauļs nasarūn ni nu kuo iz leidzonys vītys. Tū pasauli mes kotrys izaudzejam pamazeņam viņ nu vysa, kas ir apleik – nu mamys gluostu, tētis vuordu i sābru lomuošonuos. Apleik tik daudz ceglu, nu kuo ceļt sovu pasauli, tok vysleidza kotrys pats atrūn tū pundamentu iz kuo ceļt – mīlesteiba voi naids, skumis voi cereibys, prīca voi bāda. Kotrs pats meklej i atrūn tū cementu, ar kū lepēt ceglus – speiteibu voi padeveibu, olkonumu voi progareibu, trokumu voi žālumu.
Cegli tymā pasaulī samyurāti cyts pi cyta, sakrytuši kai kaleidoskopā – pasaviersi tai, redzeisi tū, a viersīs itai i īraudzeisi itū. Vysaidi fragmenti sakrytuši, kotru reizi pa sovam. Ūtra taida cylvāka vaira nasatiksi. Ūtram i sova pasauļa naparuodeisi, partū ka jis tī redzēs kū sovu – seve atspeidumus iz ūtra pasauļa sīnu.
Kas zyna, voi latgalīšu pasauļs leluoks, partū ka jam ir dubultais dybyns – vēļ vīna volūda i vēļ vīna nu bierneibys zynoma zeimu sistema ar vuškom i klāvim, studini i batvinim, abādu i saļmom, kopusvātkim i Ganeņu mišu, atlaidom i spovidi, smutim i stulpim, aizalīgšonu runuot sovā volūdā ar bārnim i svešim, myužeigu i napuorejūšu akcentu vysuos pasauļa volūduos.
Voi varbyut latgalīšu pasauļs mozuoks, partū ka kartē jis aizjem tik nalelu daļu jau tai mozuos Latvejis i nikur dzeivē tuoli natiksi ar taidu dzeraunis volūdu – ka vēļ saimē voi veikalā, iz īlys voi kopūs, bazneicā voi diskotekā. A kur karjera, kur īspiejis?
Varbyut tys latgalīšu pasauļs tik mozeņš, ka vīneiguo īspieja jū īraudzeit sovys vaļsts televizejā ir nūbolsuot ar SMS dzīdūšus saimu šovā.
Tok otkon – ka šovu taiseituoji redz, ka ar latgaliskū ideņtitati var peļneit i kotrā šovā īlīk kaidu latgalīti, kab Latgola i alternativī bolsuotu, deļkuo ar latgaliskū napeļnej Latvejis kultura i izgleiteiba?
Latgaliskuo Latveja i šudiņ ir bolta pleme. Nazkas nazynoms, partū ka školā par jū navuica i nastuosta kai par normalu i godu symtim dzeivu latvyskuo pasauļa daļu, a sabīdreibai vīgļuok izalikt, ka nikuo nav. Pasasmīt, pasabreinuot i aizmierst kai nazkū nanormalu.
Zynit tū puosoku par buorineiti – atbrauc iz sātu precinīki, a div gudruos muosys tik pa pogolmu grūzuos, trešuo klietī zam kubula pabuozta, kam dorbūs nūsaskriejuse, nasukuota golva i mute nateira. Tok kas gols golā saguoja – gudruos muosys lobuokajā gadīnī apsaprecēja ar kolpim i aizbrauce iz Īreju, a buorineite palyka par sovys zemis kienenīni, tyka pi sova veirīša i ak jau beja loba mama juo bārnim i nikod nivīnu sovu bārnu nabuoze zam kubula tik partū, ka na tai runoj voi na tai apsaviļcs.
Koč varbyut buorineitis meitys vysys zam kubulu sēd i latgaliski runoj, a sabīdreiba nimoz naizzynoj, ka var apprecēt i koč kū cytu – na tikai tū kulturu, kas pa prīšku grūzuos. Tai tys īt godu godim – i cara i Ulmaņa, i vuocu i sovetskajūs laikūs, i myusu dīnuos.
Stereotipi i montuotys suopis ir myužeigys kai zīmys snīgs – pavasarī nūkiust, a nazkur vysleidza palīk, ka jau kasrudiņ izsnīg otkon nu jauna i kotram jaunam i jaunam satyktajam juoskaidroj, ka asu latvīte i maņ taišni taipat bais par sovu vaļsti i juos nuokūtni kai vysim.
Tok vīnu dīnu izaruod, ka tys pasauļs ir tik vuoreigs kai lads iz rudiņ aizsolušys paļts – mirdz solnā naradzātim rokstim, a dasadūrsi ar zuoboka purnu i sakriss gobolūs. Pa mozai drupaneņai salaseits, zynoms da mīļu i apnics kai babys bufets ar cyrmuļu saāstom kuojom i ar zeļonku aplītom duraveņom.
Vīnā reizē pasauļs saškeist, i vaira nikuo nav tai, kai beja. Nazkuo žāl – kai nanūtykušu svātku voi naapāstu kompetu. Kaleidoskopa stikleni otkon sakryta jaunā rokstā – šmuki, tok vaira na tys. Cyts cylvāks cytā vītā pīraksteis koč kū skaistu, tok vaira na tū. Stykla gabaleni i pērleitis aizrypuoja.
Cikom es runoju latgaliski, volūda ir dzeiva. Cikom es dūmoju i sovā apleicīnī deļ sova pasauļa atrūnu ceglus, muns pasauļs ir jauns i styprys, jis ceļās, aug i palīk vys kruosainuoks. Cikom tu skaiti, kū es rokstu, volūda ir dzeivuoka par dzeivu i munam pasauļam apleik pasaruoda vys vaira i vaira ceglu – jem i ceļ, jem i taisi.
Piec nazcik miļjardu godu saule izdziss i vyss dzeivais iz pasauļa izmiers. Saulis myužu latgalīšu volūdai, vaira i navajag.
Category
Tags
3 Comments
-
Dažreiz vuordu ir daudz… dažreiz padaudz, a dažreiz tu nazyni kai jī skaņ.
Izskaitieju kotru butru 😉
Lasu, lasu! Lai arī nevienu vārdu latgaliski nemāku pareizi uzrakstīt, ja nu vienīgi varbūt “Vasala!”. Bet tas jau nekas. Vienalga caur Tevi un dažiem citiem Latgale ir ienākusi arī manā pasaulē. Un man par to prieks. Nezinu, vai Tev ar to pietiek. Varbūt vismaz iesākumam? 😉
-
ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn ltg_Latn hne_Deva mos_Latn eng_Latn unk ltg_Latn ltg_Latn lvs_Latn unk