Supermassiva svarta hål i mitten av stora galaxer kan driva explosioner från djupt inne i galaxens kärna, har astronomer hävdat. De enorma utgjutelserna av material är ansvariga för att skjuta ut tillräckligt med damm och gas för att bygga mer än tusen stjärnor lika stora som vår sol varje år. Och dessa utflöden skulle också kunna avlägsna enorma mängder stjärngas, diktera galaxernas storlek, form och totala öde. Rulla ner för video. Astronomer som studerar det supermassiva svarta hålet mitt i galaxen IRAS F11119+3257 har funnit bevis för att vindarna som blåser av det svarta hålet sveper bort värdgalaxens reservoar av råmaterial för att bilda stjärnor. Konstnärens intryck skildrar hur ett svart hål accreterar den omgivande materian genom en skiva. Bilden ser kusligt ut som ett öga på himlen - såsom Saurons öga från Ringarnas Herre. Astronomer har sökt drivkraften bakom dessa massiva molekylära utflöden i åratal, och nu har en grupp forskare vid University of Maryland funnit ett svar. Galaxen i studien, känd som IRAS F11119+3257, har ett aktivt växande supermassivt svart hål i sitt centrum. Detta innebär att detta svarta hål, till skillnad från det stora svarta hålet i mitten av vår egen galax Vintergatan, aktivt förbrukar stora mängder gas. När materialet kommer in i det svarta hålet skapar det friktion, vilket i sin tur avger elektromagnetisk strålning - inklusive röntgenstrålar och synligt ljus. Svarta hål som passar denna beskrivning kallas aktiv galaktisk nuclei (AGN), och deras intensiva strålningsutgång genererar också kraftfulla vindar som tvingar material bort från centrum av en galax. I februari avslöjades att ett supermassivt svart hål 12 miljoner gånger större än solen och driver "den ljusaste fyren i det avlägsna universum" har upptäckts. Det extraordinära objektet är i centrum av en kvasar - en intensivt kraftfull galaktisk strålkälla - med en miljon miljarder gånger solens energieffekt. Kvasarernas natur har förblivit ett mysterium sedan de upptäcktes 1963. Men vetenskapsmän teoretiserar att de alstras av materia som värms upp när den dras in i supermassiva svarta hål i centrum av avlägsna galaxer. Det nya objektet, som heter SDSS J0100+2802, är 12,8 miljarder ljusår från Jorden och bildades 900 miljoner år efter Big Bang, som gav upphov till universum. Astronomer kan inte förklara hur ett sådant enormt svart hål kunde ha bildats så snart efter det att de första stjärnorna och galaxerna hade uppstått. Studien visade att dessa AGN-vindar är tillräckligt kraftfulla för att driva de stora molekylära utflöden som når till galaxens kanter. Även om teoretiker tidigare har misstänkt ett samband mellan AGN-vindar och molekylära utflöden, är den aktuella studien den första som bekräftar denna koppling. "Detta är den första galaxen där vi kan se både vinden från den aktiva galaktiska kärnan och det storskaliga utflödet av molekylär gas på samma gång", sade den ledande författaren Dr Francesco Tombesi, en biträdande forskare vid universitetet i Marylands astronomi avdelning. Han arbetade också på Nasa's Goddard Space Flight Centre. Gruppen analyserade data som samlats in 2013 av Suzaku, en röntgensatellit som drivs av Japan Aerospace Exploration Agency (Jaxa) och Nasa, samt data från Esas rymdobservatorium Herschel. En alternativ teori säger att aktiv stjärnformation nära galaktiska centrum kan driva dessa utflöden. Men ljusstyrkan i IRAS F11119+3257s aktiva kärna - som står för cirka 80 procent av galaxens totala strålning - föreslog något annat. Enbart stjärnbildning kan inte förklara denna intensiva koncentration av energi, vilket får forskarna att dra slutsatsen att AGN vindarna måste vara den främsta föraren. Utflödena skulle också kunna avlägsna enorma mängder stjärngas och diktera galaxernas storlek och form. Denna konstnärs intryck visar utflödet av molekylär gas (röd) i en galax som hyser ett supermassivt svart hål i sin kärna. Studien baseras på data från rymdobservatorierna Herschel och Suzaku. Detta är en rödfilterbild av IRAS F11119+3257 (infälld) från ett teleskop vid University of Hawaiis, som visar svaga egenskaper som kan vara tidvattenskrot, ett tecken på en galaxsammanslagning. Bakgrunden är en bredare bild av regionen från Sloan Digital Sky Survey. "Frestelsen är att ignorera det supermassiva svarta hålet när man studerar galaktisk dynamik och evolution, men vår studie visar att man inte kan det eftersom det påverkar galaxer i större skala", tillade medförfattaren Dr Marcio Meléndez. Begränsad satellittid innebär att laget, åtminstone för tillfället, bara har den här galaxen som baslinje för studien. Men nu när de har en bättre uppfattning om vad de letar efter, kommer de att kunna hitta fler kandidatgalaxer i framtiden. Inom nästa år kommer Jaxa och Nasa att lansera Astro-H, en efterföljare till Suzaku. Instrumenten ombord på Astro-H kommer att göra det möjligt att studera fler galaxer som IRAS F11119+3257 i större detalj. "Dessa är inte som normala spiral eller elliptiska galaxer. De är som tågvrak, sa medförfattaren dr Sylvain Veilleux. "Två galaxer kolliderade med varandra, och det är nu ett enda objekt. Detta tågvrak gav allt material för att mata det supermassiva svarta hålet som nu driver det enorma galaktiska utflödet." Resultaten publicerades i tidskriften Nature.
Forskare vid University of Maryland presenterar teori för galaxkärnor.
De säger supermassiva svarta hål orsakar sprängningar av material.
Detta leder till bildandet av tusentals stjärnor varje år.
Och de enorma utflöden kan också diktera storleken och formen av galaxer.