Det här fotografiet, som ler mot kameran, skildrar ett av Rachel Inglefields lyckligaste ögonblick. I samma ögonblick som hon kom hem med sitt nya barn för första gången. Men den upprymda nya mamman hade ingen aning om vilken tragedi som skulle drabba henne bara några dagar senare. Mrs Inglefield blev lamslagen av ett förödande slag, och hon kunde inte krama sin nyfödde son eller hjälpa till att ta hand om sin unga dotter. Vid 38 års ålder vaknade hon upp från sina barn på en specialistavdelning för stroke, där hon var den yngsta patienten som behandlades. Men det var tanken på att ta hand om sitt nya barn Jamie, och hans storasyster Serena, som var 16 månader gammal på den tiden, som gav henne motivationen att bli bättre. Rulla ner för video. På det här fotot hade Rachel Inglefield just tagit hem sin nye son Jamie från sjukhuset, där han njöt av tiden med syster Serena. En timme senare fick fru Inglefield en stroke som gjorde henne förlamad. Fru Inglefield tillbringade tio dagar på en specialistavdelning för stroke och sade att motivationen att ta hand om sina barn inspirerade henne att återhämta sig. Hon är avbildad med son Jamie, nu tre år gammal. Rachel och hennes dotter Serena lärde sig att gå tillsammans - inklusive att nå sin milstolpe promenad till postlådan utanför deras hem. Hon började den långa vägen till återhämtning, så småningom omlära sig att gå samtidigt som hennes dotter tog sina första steg. Inglefield, nu 41, sade: "Det var komiskt på ett sätt; vi tog båda våra första vingliga steg över vardagsrummet. "Vi höll fast vid varandra, gick till postlådan, i slutet av vägen. Det var en enorm milstolpe för oss båda." För att fira hennes tillfrisknande fullbordade Mrs Inglefield tillsammans med Serena och hennes man, Ed, en halvmils promenad för att samla in pengar till stroke välgörenhet. Hennes stroke har visat sig vara katalysatorn för att ompröva deras livsstil, och de har nu gett upp sina flygjobb i London och flyttat till den sömniga byn Ogbourne St George i Wiltshire. Inglefield, en PR-chef, sade: "Jag förväntade mig att min sons födelse skulle bli en av de mest glädjefyllda tillfällena i mitt liv. Det sista jag väntade mig var en livshotande stroke. Under graviditeten stiger nivåerna av kvinnliga hormoner, vilket orsakar förändringar i blodkärlen och sammansättningen av blodet. Under graviditeten kan blodtrycket också stiga. Dessa förändringar kan öka risken för stroke. Gravida kvinnor löper 13 gånger större risk att få stroke än icke-gravida kvinnor i samma ålder. Risken för stroke hos unga kvinnor är dock liten och stroke orsakad av graviditet och förlossning är sällsynt. Man har beräknat att en stroke under graviditeten drabbar åtta av 100.000 kvinnor. Forskning har visat att risken för stroke ökar under de tre sista månaderna av graviditeten och under de sex veckorna efter födseln. Om du är gravid och har högt blodtryck eller symtom på blodkärlssjukdom ska du övervakas noggrant under din graviditet. Stroke som inträffar under graviditeten bör behandlas på samma sätt som alla andra slaganfall. Risken för att ett nytt slaganfall inträffar vid framtida graviditeter är okänd. Det anses vara en mycket låg risk och det är troligt att det beror på den exakta orsaken till din första stroke. Källa: Stroke Association. Mina läkare säger att graviditetsrelaterade stroke är extremt sällsynta. De tror att jag slet sönder artärerna i nacken och tryckte på under sammandragningarna. "Det är så viktigt för mig att Jamie inte på något sätt känner sig ansvarig för det som hände. Han och Serena var min motivation för att bli bättre igen. Jag ville krama dem och se efter dem, och vara deras mamma igen. " Mrs Inglefield var frisk och frisk och hade haft en normal graviditet med sitt andra barn, ända fram till sin födelse i mars 2012. Efter förlossningen utvecklade fru Inglefield en svår huvudvärk som läkarna föreslog berodde antingen på förstoppning eller en epidural läcka. Men 11 dagar efter förlossningen kollapsade hon och förlorade all känsla på ena sidan. Hon sa: "Jag rusade till sjukhus för en hjärnskanning men läkarna sade att de inte kunde injicera den nödvändiga färgen, eftersom jag ammade." Hennes tillstånd förbättrades och hon skickades hem. Följande kväll, när hon kom ifatt med sin snabbköpsshopping på nätet, kollapsade hon en gång till. Hon sa: "Som alla nya mammor, jag hade fallit efter med shopping så jag gjorde det på nätet när jag kände ett högt klick i mitt huvud. Smärtan var så svår att jag var våldsamt sjuk." Hennes tal var sluddrat, hon hade tappat känseln på vänster sida, och hennes ansikte och mun var hängande. Hon hade extrem yrsel som gjorde att hon inte ens kunde sitta rakt. Hon hade fått en kraftig stroke. "Jag befann mig på en stroke enhet - vid 38, den yngsta där - och jag var helt förvirrad, sade hon. Jag kunde inte ens låta mig tänka på Jamie. Det var för smärtsamt. Jag ville bara vara med honom. Jag kände mig skyldig; jag svek honom. 'Naturligtvis var stroke enheten inte lämplig för nya mödrar. Jag var hormonell, fortfarande blödande, och försökte uttrycka mjölk. Alla de andra patienterna var äldre och det var fasansfullt. Mrs Inglefields stroke fick henne och hennes man att ompröva sin livsstil. De gav upp flygjobb i London och flyttade till den sömniga byn Ogbourne St George i Wiltshire för att uppfostra sina barn. Två månader efter stroken var Rachel stark nog att hålla sin son ensam för första gången. Under sin graviditet fick fru Inglefield huvudvärk, men läkarna översköljde dem till förstoppning eller epiduralläckage. "Det fanns en fördel - jag använde mina bröstkuddar för att täcka mina ögon när jag ville sova! " Tio dagar senare skrevs hon ut från sjukhuset, men kunde fortfarande inte gå eller använda sin vänstra sida. Hon kunde inte ta hand om sig själv och kunde inte hålla eller mata sitt nya barn. Inglefield sade: "Jag oroade mig verkligen för att vi inte skulle knyta band. Min man var underbar och tog hand om barnen. Men det var inte samma sak. Jag ville vara där för min son." Hon hade sjukgymnastik och rehab och började ett beslutsamt tillfrisknande. Hon sade: " Tanken på att hålla Jamie kvar höll mig igång. Jag ville kunna hålla honom själv." Hennes dotter, Serena, var sexton månader gammal och redo att ta sina första steg - och därför började mor och dotter lära sig att gå tillsammans. Inglefield sade: "Hon var väldigt vibbig, precis som jag. Vi gick över vardagsrummet och höll fast i möbler. "Vårt mål var att gå tillsammans till postlådan utanför vårt hem, och när vi gjorde det, var det fantastiskt." Två månader efter stroken var mrs Inglefield stark nog att hålla sin son ensam för första gången. Och hon och Serena avslutade också en halvmils insamlingspromenad. Än så länge har mor och dotterduon skaffat mer än 30 000 pund för stroke välgörenhet. Fru Inglefield sade att hennes man, Ed, var "underbar", men det smärtar henne att hennes stroke innebar att hon inte kunde ta hand om sin son när han var liten. Men nu kan hon ta hand om sina barn ensam. "Jag kan inte återgå till jobbet ännu, jag kan inte spela sport och jag blir trött lätt. Men jag vet att jag har tur som lever, sa hon. Hon sade: "Jag är fortfarande på väg att återhämta mig. Jag kan nu ta hand om barnen på egen hand, även om vi har ett au-pair för att hjälpa till och hålla ett öga på oss alla. "Jag kan inte återgå till jobbet ännu, jag kan inte spela sport och jag blir trött väldigt lätt. Men jag vet att jag har tur som lever. Sena är bara fyra år, men hon förstår när jag har en dålig dag, och hon säger: "Mumsigt huvud ont." Jag är ledsen att jag inte minns Jamie som ett litet barn alls. Jag hoppas att han inte associerar sin födelse med min stroke. Jag vill inte att han ska må dåligt eller dåligt på något sätt. Trots mina rädslor har han och jag ett mycket speciellt band. "Han var trots allt min inspiration för att kämpa mot detta och bli bättre. Jag har mina två underbara barn att tacka för mitt tillfrisknande." För mer information besök www.stroke.org.uk.
Vid 38 års ålder hade Rachel Inglefield just fött sin son Jamie.
Efteråt hade hon en huvudvärk som läkarna lade ner på förstoppning.
Hemma kände hon ett smärtsamt "klick" i huvudet och var våldsamt sjuk.
Hon hade drabbats av en stroke och fördes till en specialistavdelning på sjukhuset.
Var utskriven 10 dagar senare men kunde inte flytta vänster sida av hennes kropp.
Omlärd att gå samtidigt som hennes dotter tog sina första steg.