Rand Paul, som förväntas tillkännage den 7 april att han kommer att ställa upp i ordförandeskapet, får stor uppmärksamhet när han reser runt i landet och främjar sin frihetsbejakande konservatism. Kentucky Senatorns framträdande den här månaden på South by Southwest Festival i Austin, Texas, var ett tillfälle han brukade vädja till en tech-savvy publik. Hans speciella blandning av idéer - en kombination av frihets- och republikansk konservatism - skiljer sig från resten av flocken. Yngre republikaner, den efterlängtade tusenårsomröstningen, verkar attraheras av vad de hör. Vad är förklaringen till hans vädjan? I en tid då så många amerikaner verkar frustrerade över ytlig, personlighetsbaserad politik verkar det finnas ett genuint intresse för en kandidat som kämpar för en uppsättning idéer. För många missnöjda yngre republikaner, Paul erbjuder en version av den konservativa agenda som verkar främmande för den moderna GOP. Under nästan ett halvt sekel har "stor regeringskonservatism" styrt partiet. Även om konservatismen teoretiskt sett handlar om begränsat styre, har den historiska verkligheten varit mycket annorlunda. På nationellt försvar, har hökarna av GOP segrat. Även om republikanerna har räckt mot farorna med en stor federal regering, har de ställt upp för att stödja högre försvarsutgifter och ett massivt militär-industriellt komplex. Även om GOP har liten tolerans för många sociala skyddsnätsprogram, har partiet accepterat betydande statligt stöd till industrin, såsom den finansiella räddningsaktionen känd som TARP 2008 och subventioner för vissa ekonomiska intressen. Paul har varit en högljudd kritiker av den neokonservativa vändning som GOP har anammat under de senaste decennierna, under vilken partiet gick bortom stöd för höga nationella säkerhetsutgifter och mot en djärvare vision av aggressivt nationsbyggande och regimförändring. För vissa republikaner, däribland Paul, var denna politik kärnan i misslyckandena med George W. Bushs ordförandeskap och en skarp avvikelse från partiets principer. På liknande sätt har Paulus varit en av de få republikanska röster som argumenterar för att övervakningspolitiken efter 11 september farligt har inskränkt de medborgerliga friheterna. På lokal nivå har han kritiserat militariseringen av polisstyrkorna och polisens behandling av afrikanska amerikaner. Paul har också backat bort från några grundsatser av social konservatism som inte sitter bra med ett växande antal republikanska väljare. Han har varit en frispråkig förespråkare för att ge stater rätt att legalisera marijuana. Han har anpassat sig till de sätt på vilka yngre generationer av republikaner inte är med i 1970-talets evangeliska glöd och vill röra sig i en annan riktning. Medan många republikaner har talat om behovet av att deras parti tar itu med frågor som rör ras och ojämlikhet på sätt som skiljer sig från demokrater, har de flesta varit ovilliga att erbjuda några konkreta idéer. Den senaste budgetritningen från kongressrepublikanerna avslöjade hur tunna diskussioner om ett republikanskt program mot fattigdom är. Deras budget centrerar kring nedskärningar till viktiga sociala skyddsnät program såsom Medicare och regressiva utbud sida skattesänkningar. Men Paul, som har verkat stödja en sträng budget, har också varit villig att lägga fram djärvare idéer, inklusive straffrättsliga reformer, som direkt behandlar de förhållanden som har ödelagt de afrikanska amerikanska samhällena. Kan Paulus verkligen vinna? Det är oklart. Den republikanske strategen Matthew Dowd sade till The New York Times: " Det är en sak att vara intressant; det är en annan sak att vara övertygande. De måste se honom sitta på Ovala rummet. Och jag tror inte Rand har gått över den tröskeln ännu." Det finns många skeptiker som inte tror att han har vad som krävs och att han har en kontroversiell skiva. Pauls ytterst kritiska kommentarer om viktiga aspekter av lagen om medborgerliga rättigheter från 1964 kommer säkert tillbaka för att bita honom, liksom några av hans plågsamma attacker mot Federal Reserve. Paulus försöker också argumentera för en frihetsberövad konservatism som inte är ren. Paul är fortfarande republikan, så han kommer att fortsätta att passa sina idéer inom den bredare agendan för GOP. Han är också en politiker i hjärtat och kommer att kompromissa som han anser är nödvändigt för att överleva. Medan Paulus menar att han försöker ta några av de idéer som libertarierna tyckte om om sin far och göra dem politiskt livskraftiga, känner några av hans anhängare en utsåltning. Vi har säkert sett detta nyligen när han undertecknade det kontroversiella brevet till Iran under ledning av Sen. Tom Cotton of Arkansas (en neokonservativ mentor under ledning av den hawkish Bill Kristol), bytte inställning till frågan om samkönade äktenskap och gav stöd till ett aggressivt krig mot ISIS. "Det här är mer än en flip-flop. Detta är en backflip," redaktören för en anti-krig webbplats berättade Daily Beast. "Det här var sista droppen. Jag har stått ut med mycket från den killen! Jag har varit tvungen att försvara honom som en jesuit. Jag är klar. Låt någon annan göra det." Men om Rand Paul kan sälja primära väljare att hans blandning av idéer fortfarande erbjuder något som skiljer sig från resten av de republikanska kandidaterna, kan han åtminstone hjälpa till att omforma debatten inom GOP genom att ställa frågor om några av partiets kärnpositioner.
Julian Zelizer: Rand Paul, på grund av att tillkännage för ordförandeskapet, har dragit till sig mycket uppmärksamhet.
Han säger att Kentucky senatorn kan vädja till yngre republikaner med ett frihetligt varumärke av konservatism.