Så du har blivit offentligt skuren. Av Jon Ronson. (Picador £16.99) Skam stjälkar landet. Den väcker oss klockan tre på morgonen. Den bebor de mest hemliga hörnen av våra liv. Det är ett fullständigt slöseri med tid och energi, men för många av oss är det en livstids arbete för att få en bild av det. Jag tror att jag har förlorat de flesta av mina, men jag har fortfarande lite extra om du är snart. Samtidigt, de verkliga skurkarna i stycket, de människor som verkligen borde känna skam för vad de har gjort och fortsätter att göra, känner ingen alls. Jimmy Savile var skamlös. Jag känner några bankirer, och jag vet inte en som känner något annat än glädje att han och hans sort har kommit undan med det. Så detta är ett viktigt och fascinerande ämne. Två nya böcker betraktar skam ur olika synvinklar. Jon Ronson är journalist och programföretag som har byggt upp något av ett rykte som skriver om extremt udda människor. Men för denna bok har han talat med normala människor som befann sig i klart onormala situationer. För dessa är människor som har blivit skamsna, offentligt, förödmjukande, fruktansvärt. Ibland är det de har gjort ganska dåligt; ibland har de inte gjort mycket alls. Men i varje enskilt fall har pöbelns dom varit skoningslös. Jon Ronson hävdar i sin bok att det finns potential hos alla för detta skoningslösa omdöme (stock image) Ta Justine Sacco, en ung PR i New York som twittrade detta: "Att åka till Afrika. Hoppas jag inte får aids. Jag skojade bara. Jag är vit! och som skämt går, det är definitivt på dålig smak slutet av spektrumet, och det är inte en jag skulle göra. Men poängen är att det var ett skämt. En av Justine med 130 följare på Twitter retweeted detta, sedan andra re-re-re-resweeted det. När hon landade på Cape Towns flygplats, fick hon ett sms från sin bästa vän. "Du måste ringa mig omedelbart. Du är den främsta globala trenden på Twitter just nu. "Allt jag vill ha till jul är att se @Justine Sacco med ansiktet när hennes plan landar och hon kollar hennes inkorg/voicemail."Vi är på väg att se detta @Justine Sacco b**** få sparken. På riktigt. Innan hon ens vet att hon får sparken. och värre, mycket värre. En man väntade på flygplatsen, tog ett foto på henne och la upp det på nätet. Tidningar berättade historier om henne. Hon var tvungen att avbryta sin semester eftersom hotellpersonalen hotade att strejka om hon dök upp. Hon fick sparken från sitt jobb och ingen annan anlitade henne för att göra något. Hennes liv var förstört på grund av ett dåligt skämt. Ronson berättar denna hemska historia på sitt döda sätt, hans sympatier tydligt med offret. Men han medger att han också har varit en del av en Twitter-mobb monster någon stackars dåre som hade gjort något han inte godkänt. Det här är vad allmänhetens skam är nu för tiden. Rättvisan, säger Ronson, har demokratiserats. Alla som intervjuas är inte så sympatiska. Ta fallet med Jonah Lehrer, den vassa unga amerikanska hacka som hittade på ett för många citat och skämmades ut till arbetslöshet. Eftersom han fick möjlighet att be om ursäkt vid en konferens, fann han att värdarna hade uppfört en stor skärm med en live Twitter-flöde bakom huvudet. "Jag känner mig inte särskilt övertygad av de döda Mea culpa hängande på av @jonahlehrer."Jag kan inte hantera titta på @jonahlehrer ursäkt. Han är tråkig och oövertygad. Dags för något annat.. Medan han höll sitt tal! Varför inte bara lägga honom i stocken och kasta ruttna tomater på honom? Vad allt detta innebär, naturligtvis, är mobbning. Värre: självrättfärdig, hämndlysten mobbning. Jon Ronsons bok är inte alltid lättast att läsa, även om hans karakteristiska kvickhet och underbara, syndiga sätt att berätta en historia guidar dig utan ansträngning genom fasorna inom dess sidor. Han insisterar också på att potentialen för ett sådant beteende finns hos oss alla. Och medan du tror "Nej, inte mig, han berättar en historia som så rökelser dig att du kan tänka dig att vidta åtgärder mot illverkaren själv. Han är en smart man och detta är en magnifik bok, subtilt argumenterad, ofta smärtsamt rolig och men ändå djupt allvarlig, och absolut av ögonblicket. Jag är inte säker på att jag kan rekommendera det tillräckligt mycket. ÄR SHAME NÖDVÄNDIG? av Jennifer Jacquet. (Allen Lane £17.99) För Jennifer Jacquet är skam inte så mycket ett gissel som "ett verktyg som vi kan använda för att lösa allvarliga problem". Den här unga amerikanska miljöforskaren vill få företag att bete sig bättre. Om vi ska rädda planeten, då bara köpa delfinvänlig tonfisk och energibesparande glödlampor kommer inte att göra det. Nej, vi måste skämma ut företag för att göra det vi vill. Vi kan göra det på samma sätt som Ronsons troll har. Skam är "mer framträdande för det offentliga livet än någonsin tidigare, eftersom makten att använda det har ryckts bort från opinionsledare och staten och i allt högre grad lagts i medborgarnas händer". Jacquet kan inte skriva för toffee, men hennes manifest för förändring förtjänar vår respekt. Jag föredrar ändå Ronsons bok, men som sitter obekvämt i minnet, som något du gjorde för länge sedan, och verkligen önskar att du hade gjort det.
Jon Ronson har rykte om sig att skriva om extremt udda människor.
Han har talat med normala människor som förödmjukats.
I sin bok insisterar han på potentialen för ett sådant beteende finns i oss alla.