Det är fantastiskt vad du kan uppnå inom idrotten "i extremism" och även om England inte landade mästerskapet som de längtade efter, de kommer att ha lärt sig en hel del om vad som kan uppnås när du verkligen vill ha det — och behöver det. England var fantastiskt på lördag och om de kan dra av upplevelsen, kan detta vara ett fantastiskt år för engelska rugby - och faktiskt brittiska och irländska rugby, eftersom Wales och mästare Irland var ganska exceptionella också på sista dagen av turneringen. England lossnade på spännande sätt och de kommer aldrig att bli samma spelare igen. De vet nu med säkerhet att det finns en annan nivå de kan utföra till och Twickenham publiken vet det också. England kan hålla huvudet högt och gå framåt med verkligt självförtroende efter nära miss. Bojorna lossnade verkligen och det var jättekul att se på. Wales och Irland hittade också en ny nivå - 211 poäng totalt gjordes i de tre matcherna - för att ställa in vad som såg ut som en nära på omöjligt mål. Mycket få prickar skulle ha förutspått att England skulle börja behöva slå Frankrike med 26 poäng, vilket var en enorm fråga men en mycket användbar övning i att koncentrera sinnet på en mycket specifik uppgift när du känner dig fri att tömma tankarna och lämna ingenting på planen. Ben Youngs hoppar för glädje efter poäng första försöket av matchen på lördag kväll. Även om England började med uppmuntran av ett tidigt försök, började de jaga den stora poängen lite för tidigt och kom för lös. Du vill spelet alltför öppna upp lite för att skapa utrymme men du måste fortfarande komma ihåg defensiv disciplin och under de första 20 minuterna England missade nio tacklingar, som alltid kommer att stava problem mot någon fransk sida. Frankrike hoppade in för dessa två försök från Noa Nakitaci — även om han tog idén att gå in under posterna lite för långt för den andra! Och det rockade England tillbaka lite men de förblev positiva och gjorde riktigt bra, först för att komma tillbaka i spelet och sedan för att jaga efter titeln. George Ford glider på sin högra sida när han gör Englands fjärde försök på eftermiddagen. 1 Det finns en chans att Englands World Cup pool kommer att avgöras av poäng skillnad. Spelen mellan England, Australien och Wales kommer sannolikt att vara nära, vilket ger stor uppmärksamhet åt stora vinster över Fiji och Uruguay. 2 England flocken är inte riktigt så dominerande som vi trodde. De måste lägga på och Joe Launchburys och Alex Corbisieros återkomst borde hjälpa. Med England i spetsen — som de gjorde förra hösten mot australiensarna — skulle jag vara säker på att England skulle slå Australien. 3 England har hittat sin VM-fluga hälften i George Ford och ganska mycket har den bakre divisionen på plats förutom debatten om 12 slot. En fit-ain Manu Tuilagi skulle komma in i ekvationen som Owen Farrell. 4 England har fortfarande brist på tempo och kan se obalanserad ut. Mindre lag kan vara överdrivna men är enormt viktigt mot de allra bästa. Den enda färdiga lösningen är att föra Steffon Armitage in, men om inte RFU åberopar deras underliga "särskilda omständigheter" klausul som inte kommer att hända. 5 Se upp för Wales. De har tagit lång sikt i år och är fast beslutna att toppa i höst vilket är möjligen varför intensiteten var inte där mot England i februari. De börjar få biten mellan tänderna. De höll alla fast vid uppgiften utmärkt bra. Ben Youngs var katalysatorn för allt bra och hade en ganska fantastisk spel — det var lysande att titta på. Hans andra försök sammanfattade det perfekt. Om du tittar på repris idag kommer du att se att det var Youngs som tog snabb, överraskning line-out kasta, rätt tillbaka på hans linje och det var Leicester scrum hälften som avslutade Englands ihållande attack 110 yards upfield under de franska posterna. Det var inspirerat spel, grejer av mästare och exakt den typ av djärva, positiva spel som kommer att behövas i 80 minuter för att vinna en VM. Publiken kom rakt in bakom allt med deras stöd och det fanns en energi på Twickenham jag har inte känt på ett tag. Detta måste vara normen i termer av intensitet och atmosfär vid varje England spel från och med nu. I slutändan var det inte riktigt tillräckligt, inte minst för att detta var den dag — och den "lösande" händelsen — då Frankrike verkade återupptäcka deras attackerande mojo. En del av deras hantering och attackerande spel var ur översta lådan. James Haskells gula kort i andra halvan hjälpte inte och mot slutet där när England tryckte hårt igen två line-outs gick AWOL. Små marginaler men viktiga. Detta är de saker som England fortfarande måste arbeta på, men de kan hålla huvudet högt och gå framåt med verkligt förtroende. Jack Nowell avslutar en annan flödande England flytta för att göra mål sitt lands femte försök mot Frankrike.
England lossnade på spännande sätt mot Frankrike på lördagen.
Spelare vet nu att det finns en annan nivå de kan utföra till.
Coach Stuart Lancaster kan gå framåt med verkligt självförtroende.