En vulkan som bröt ut på månen för 3,5 miljarder år sedan har kartlagts i detalj, vilket visar att den var mycket mer explosiv än man trodde. Forskningen visar att utbrottet skulle ha sänt skräp över ett område lika stort som Skottland på månens yta. Och teamet kommer att använda samma teknik för att kartlägga utbrottet av den största kända vulkanen i solsystemet: Olympus Mons på Mars. Forskning som leddes av Durham University studerade ett vulkanutbrott på månen. Teamet fann att utbrottet var mycket större än man trodde. Det utbröt för 3,5 miljarder år sedan (illustration av Jorden från runt denna tid med månen visas) och täckte ett Skottland-stort område i skräp. Detta var tack vare månens låga gravitation. Resultaten leddes av experter vid Institutet för beräkningskosmologi och Institutionen för geovetenskap vid Durham University i Storbritannien. De fann att utbrottet kastade sten fem gånger längre än det flöde av sten och gas som begravde den romerska staden Pompeji. Månen var redan känd för att vara vulkaniskt aktiv under denna tid, men storleken och omfattningen av just detta utbrott var förvånande. Forskare tror att det finns ett stort nätverk av tunnlar som finns under månens yta. De vulkaniska strukturerna, så kallade lavarör, har tidigare föreslagits som platser för mänskliga kolonier på månen. Nu har en studie av Purdue University hävdat att rör 1 kilometer i diameter kan vara tillräckligt stabila för att hysa permanenta baser under ytan. Forskarna tror att dessa lavarör skulle kunna hjälpa till att skydda framtida astronauter mot utmaningarna i den hårda månmiljön, som saknar en tjock atmosfär. Vulkanen ligger mellan två kratrar på den yttersta sidan av månen, Bel'kovich - som är 214 km bred - och Compton - som är 101 miles (162km) bred. Med hjälp av månens låga gravitation spred sig spillror från utbrottet över en yta på 70.000 kvadratkilometer. Nasas Lunar Prospector rymdfarkost upptäckte först den vulkaniska platsen 1999 genom att upptäcka en isolerad avlagring av torium - som är associerad med vulkanisk aktivitet. Sedan fyndigheten upptäcktes hade den varit svår att studera, eftersom den är dold under bråte från meteoritnedslag. Men Lunar Prospector kunde också upptäcka gammastrålar som avges av toriumet som kan passera genom upp till en meter sten. Baserat på denna information använde Durham-ledda teamet en "pixon" bildförbättringsteknik, ursprungligen utformad för att kika in i det avlägsna universum, för att skärpa kartan och avslöja den enorma storleken på toriumfyndigheten från vulkanutbrottet. I den här konstnärens intryck är den röda regionen det vulkaniska komplexet, och den mäter 35 kilometer i diameter. Det gröna området visar vart spillror från utbrottet tog vägen och sprider sig 300 kilometer österut. Nasas Lunar Prospector rymdfarkost (illustrerad) upptäckte först vulkaniska platsen 1999 genom att upptäcka en isolerad avlagring av torium - som är associerad med vulkanisk aktivitet. Rymdfarkosten lanserades den 7 januari 1998 och var i drift fram till den 31 juli 1999. Denna karta över månen visar gammaspektrometrisk data som samlats in av Nasas Lunar Prospector rymdfarkost, särskilt torium i ytsten. Till vänster är den nära sidan, och den högra är den bortre sidan av månen. Jack Wilson, doktorand vid Durham's Institute for Computational Cosmology, sade att han blev förvånad över explosionens gigantiska omfattning. "Volkanoner var vanliga i det tidiga livet på månen och i själva verket det mörka "havet" du kan observera på månens yta skapades av rinnande, järnrik, lava som översvämmade stora områden, fylla i stötkratrar och lågt liggande mark," sade han. "Avbrott av viskösa, ljusfärgade, järnfattiga lava, som skapar branta vulkankottar, var sällsynt och observerades endast på en handfull platser som denna. "Det explosiva utbrottet av sådan lava är okänt någon annanstans på månen, vilket gör denna vulkan unik. "Genom att kartlägga lavans radioaktiva innehåll från denna vulkan har vi kunnat visa att smält, radioaktivt berg kastades långt bortom vulkanens sluttningar och nådde flera hundra kilometer i en riktning." Forskargruppen planerar nu att tillämpa sin kartläggningsteknik på den största kända vulkanen i solsystemet Olympus Mons på Mars. I stället för det radioaktiva grundämnet torium kommer forskarna att leta efter väte och eventuella rester av vattenis från glaciärer på den röda planetens höga sluttningar. Vulkanen (visas i rött) ligger mellan två kratrar på den yttersta sidan av månen, Bel'kovich - som är 214 km bred - och Compton - som är 101 miles (162km) bred. Visas är en bild av den bortre sidan av månen tas av Apollo 16 astronauterna i 1972, där den vulkaniska platsen för det enorma utbrottet ligger.
Forskningen leddes av Durham University studerade ett lunar vulkanutbrott.
Teamet fann att utbrottet var mycket större än vad man trodde.
Det utbröt för 3,5 miljarder år sedan och täckte ett Skottland-stort område i skräp.
Detta var tack vare månens låga gravitation.
Samma "mappning" teknik kommer att användas för Olympus Mons på Mars.