London (CNN)Tunisiens ultraradikala utkant har kommit tillbaka för att bita en regering född ur det mest framgångsrika experimentet i konstitutionella reformer för att komma ut ur 2011 års arabiska vårrevolutioner. Onsdagens attack på Bardomuseet i Tunis var dystert förutsägbar och kom från vad det tunisiska inrikesministeriet kallar en våldsam ultraradikal islamistisk ytterkant tvingad under jord -- men inte krossad -- av säkerhetstjänsten. Jihadistiska brandmärken som representerar tusentals aktiva militanter hemma och utomlands har hotat vedergällningen av Tunisiens utåtriktade, investeringsvänliga majoritet. Anfallet utfördes av två beväpnade män, som tros ha fått stöd av minst två medbrottslingar. Den kan torpedera ansträngningarna för att återuppliva Tunisiens sysselsättningsskapande turismindustri och kan avskräcka andra storspenderade besökare. Det kommer förmodligen att leda till att tunisier - som har visat en vis benägenhet att förena sig inför de största motgångarna trots en tydlig aptit på politisk käbbel - stöder ett kraftfullt svar från den valde presidenten Beji Caid Essebsi. Angreppet bidrar till den globala berättelse genom vilken islamiska revolutionärer – allt oftare under den så kallade islamiska statens (ISIS) flagga – utgör en existentiell kris för moderata stater, ofta västliga allierade, i arabvärlden. Tunisien är det enda land som har vuxit fram ur en arabisk vårrevolution med sin politiska process intakt -- nuvarande president Essebsi, som valdes i november 2014, och hans härskande koalition, är produkter av en lång konstitutionell process. Under fyra tumultartade år har de konkurrerat hårt med, men också visat förmåga att arbeta med, oppositionspartier, under ledning av den "måttliga islamisten" Ennahda, som är representerad i regeringen och parlamentet. Islamister av en helt annan färg var ansvariga för Bardoattacken. Lokala salafistiska grupper (av vilka den mest kända är Ansar Al-Sharia) samt multinationella enheter, inklusive ISIS, har varit mest effektiva när det gäller att rekrytera unga tunisier som inte drabbats i huvudstadens fattigare kvarter och i dammiga städer i söder och inre, där den ursprungliga revolutionen som avlägsnade Ben Ali i februari 2011 ökade. Berättigade krav på fler arbetstillfällen och resurser i dessa underprivilegierade områden under de fyra följande åren har till stor del inte lett till någonting, vilket har ökat frustrationen. Radikala jihadister -- vissa med baksidor i Libyen och Algeriet -- har inneburit en stor säkerhetsutmaning för på varandra följande regeringar och mördat två framstående "sekulära" politiker 2013. De tunisiska väpnade styrkorna, med stöd av Algeriets mer erfarna och bättre utrustade militära styrkor, har bekämpat jihadistiska radikaler i berget Chaambi i nästan tre år. De har ännu inte förklarat den slutliga segern och pekat på de underjordiska gruppernas motståndskraft. Även om på varandra följande regeringar har agerat mot radikala salafistiska grupper, har tusentals tunisier gått under jorden; de tros i stor utsträckning utgöra den största nationella gruppen som kämpar med jihadister i Syrien (över 3 000 av många konton), och är närvarande i Libyen och andra misslyckade stater. I januari 2013 utgjorde tunisierna och libyerna majoriteten av jihadisterna som attackerade en strategisk gasanläggning som drivs av BP och Statoil i södra Algeriet. Så, Bardo angriparna är en känd fiende. Premiärminister Habib Essid har lovat en kraftfull säkerhetsinsats. Men Tunis-tragedin kommer sannolikt inte att få någon omedelbar inverkan på den politiska processen. En majoritet av tunisierna är fortfarande fyrkantiga bakom bevarandet av "republikanska institutioner", även om de är mycket oense om detaljerna i politiken. Det kommer att påminna Tunisiens många vänner om att landets övergång är spröd och att Tunis behöver åtaganden om stöd för att bli verklighet, med mer militärt och mer omfattande ekonomiskt stöd, och framför allt investeringar som kan sätta fart på en ekonomi i doldrums sedan 2011. Massacre på Bardo placerar Tunisien mer centralt i den globala ISIS-berättelsen, som nyligen har utvidgats till grannlandet Libyen. Det är ett fruktansvärt sätt att påminna världen om att Tunisiens experiment med demokratiska reformer behöver all hjälp landet kan få.
Jon Marks: Ultraradikal frans har tidigare hotat Tunisiens liberala majoritet.
Majoriteten av tunisierna kommer sannolikt att stödja ett kraftfullt svar från presidenten, skriver han.
Anfaller en påminnelse om att Tunisiens övergång till demokrati är "svår", säger Marks.