Att andas in den delikata buketten av ett glas vin kan lämna de flesta av oss på en förlust för ord för att beskriva vad vi luktar. Men det visar sig att det kan vara vårt språk som hämmar vårt luktsinne. Forskare har funnit att engelska talare kämpar för att identifiera och beskriva lukter jämfört med andra språk. Jag får björnbär och tistlar: Det engelska språket är inte det bästa för att beskriva lukter säger forskare. Forskare fann att de som använder engelska som sitt modersmål kan ta fem gånger så lång tid på sig att beskriva en lukt som en färg. Men infödda talare från Jahaistammen i Perak i Malaysia beskrev lukter mycket mer konsekvent och på kortare tid än de kan en färg. Att se på någon som är överviktig eller överviktig kan förändra vårt luktsinne för att få doften av världen omkring oss att verka mindre behaglig, har forskare funnit. Forskare upptäckte att bilder av feta människor fick deltagarna i en studie att uppfatta luktprov som värre - även om de faktiskt var doftfria. Forskarna tror att effekten kan orsakas av inbyggda negativa fördomar som många människor har mot dem som är överviktiga och feta. Förvånansvärt nog fann de också att de som själva hade en högre BMI tenderade att ge doftproven en lägre betyg. Detta tyder på att människor som har sina egna viktproblem kanske också är de hårdaste kritikerna av andra som är feta. Jahai har minst 12 specifika abstrakta ord som relaterar till dofter medan Maniq, en stam av jägare samlare i södra Thailand, har 15 ord. Dessa abstrakta ord beskriver dofter på samma sätt som vi använder blått, rött och gult för att beskriva färger. Resultaten tyder på att engelska talare tycks ha förlorat förmågan att korrekt beskriva lukter. Professor Asifa Majid, som ledde arbetet vid centrum för språkstudier vid Radboud University i Nijmegen i Nederländerna, sade: "Våra rön visar att det gamla antagandet att människor är dåliga på att namnge dofter inte är allmänt sant. "Ådorna kan uttryckas på ett språk, så länge du talar det rätta språket." Professor Majid har funnit att det engelska språket har få specifika ord som kan beskriva lukter. En av de få som används är termen "musty", som beskriver en täppt och dammig lukt av en gammal bok eller rum som har varit oanvänd under lång tid. För det mesta måste engelska talare förlita sig på luktkällan som en beskrivning - med ord som fruktig eller citron. I en studie som publicerades i tidskriften Cognition bad professor Majid 10 amerikanska engelsktalande och 10 infödda talare i Jahai att beskriva färger och lukter. De var presenterade med 12 lukter, inklusive kanel, terpentin, citron, rök, choklad, ros, lök och bensin, och 80 olika färger. När de beskrev lukterna fann de att det inte fanns någon större enighet bland de engelska talarna när de beskrev lukterna. Jahai använder 12 abstrakta ord för att beskriva lukter (visas, vänster) på samma sätt som de gör färger (höger) I många västerländska samhällen har lukten blivit en till stor del underutnyttjad känsla. I många fall har lukter blivit något oönskat och bör undvikas, enligt professor Majid (bild av en modell) De använde också mycket längre beskrivningar när de identifierade lukterna. När engelska talare till exempel presenterade en kanellukt, beskrev de den som kryddig, söt, godis, rökig, vin och pottpourri. Men Jahai befanns använda en rad koncisa termer för att beskriva dofterna, sådana ord som betyder att "dofta ätligt" och "att ha en blodig lukt som lockar till sig tigrar". Dessa verk var huvudsakligen abstrakta ord, ungefär som de de använde för färg. Men även om abstrakta ord var dominerande bland de engelska talarna när de beskrev färg, använde de källbaserade beskrivningar. I en senare studie i Cognitions tidskrift tittade professor Majid och hennes kollegor på Maniqs språk, en 300-årig nomadstam i södra Thailand, och fann att de använde ord för lukt som har komplexa betydelser. De skrev: "Smell är särskilt viktigt i Maniqs liv, och är kärnan i den inhemska ideologin. Tabellen ovan visar de specifika abstrakta ord som används av Maniq stammarna för att beskriva olika lukter. "Maniqen omger sig med lukter som tros vara till nytta för hälsan och som stöter bort faran. De håller sig ständigt vakna för potentiellt skadliga lukter. "Maniq systemet är anmärkningsvärt eftersom det finns dedikerade termer för olfaction och dessa är en del av vardagsprat. De västerländska språken saknar helt enkelt detta. När man beskriver lukter till exempel använder sig engelska talare oftast av källdeskriptorer, t.ex. bananer eller fruktiga, men inte ens dessa deskriptorer tillämpas korrekt." Det är oklart exakt varför engelska talare har förlorat förmågan att beskriva dofter korrekt, men visionen har blivit den dominerande betydelsen i nästan alla mänskliga kulturer. I en nyligen publicerad studie i tidskriften Cognitive Linguistics fann professor Majid och hennes kollegor att engelska talare använder specifika ord för syn och hörsel men har få för de andra sinnena som beröring, lukt och smak. Det finns ett liknande mönster på andra västerländska språk. Lukten spelar emellertid en mycket större roll i till exempel Malaysias Semais språk. Professor Majid talade med New Scientist och sade: " Det verkar också finnas något kulturellt annorlunda. "Folk i väst verkar göra allt de kan för att bli av med lukter, och i många sammanhang är lukt ett tabubelagt ämne. "Detta kan vara kopplat till förändringar i vår luktmiljö sedan den industriella revolutionen. "Om du läser historier från Storbritannien eller Frankrike från före revolutionen, det finns avloppsvatten på gatorna och människor använder parfym för att dölja kroppslukt. "Nuförtiden gör vi allt vi kan för att sanera vår miljö."
Engelska talare tar fem gånger längre tid att beskriva en lukt än en färg.
Infödda asiatiska stammar som Jahai har minst 12 specifika ord för dofter.
Engelska talare tenderar att förlita sig på beskrivande ord som fruktig eller citron.
Forskare vid Radboud University i Nederländerna säger att västerländsk kultur har gjort lukten mindre viktig och i vissa fall något att undvika.