En handikappad kvinna som trotsade oddsen att utbyta löften med sin partner och bli Storbritanniens första gifta par med Downs syndrom har dött i 45 års ålder. Andrea och hennes man Paul trotsade oddsen - och socialarbetare - att gifta sig med varandra 2004. Barnen möttes i ett hem för barn med inlärningssvårigheter och efter att ha blivit förälskade som tonåringar utkämpade de en lång kamp för att få gifta sig. Andrea Annear, 45 år, från Lytham St Annes i Lancashire, har dött i 45 års ålder. Hon och hennes man gjorde historia 2004 när de blev Storbritanniens första gifta par med Downs syndrom (bilden) När Daily Mail intervjuade dem 2006, Andrea, då 37 år, sade: "Jag älskar Paul så här mycket. Nu är han min man. Jag är så stolt. 'Jag ger honom en kyss på morgonen när han går till arbetet, och jag ropar efter honom 'Jag älskar dig, Paul' och han säger 'Jag älskar dig, Andrea', och jag tittar på honom när han går hela vägen på vägen. Jag vet att vissa säger att vi inte borde ha gift oss, men varför inte? Vi älskar varandra väldigt mycket och vi ser efter varandra." Andrea hade en känd hjärtåkomma relaterad till hennes handikapp, och paret förlitade sig på en daglig vårdare för att kontrollera att de klarar av hushållssysslor - men förutom det, de var ungefär som alla andra gifta par. Paret (bilden) träffades i ett hem för barn med inlärningssvårigheter när Andrea bara var tre år. Andrea var bara tre år när hon skickades till barnhemmet i Lytham St Annes i Lancashire. Paulus, som hade uppfostrats i ett fosterhem, kom till Ormerod när han var 13 år, när hans äldre fostermor inte kunde klara av det. De blev snabba vänner och blev så småningom förälskade, men 1996 blev Andrea åter inhyst i ett säkert samhälle, medan Paul stannade kvar i Ormerod, som hade förvandlats till ett vuxencentrum. Medan socialarbetarna var nöjda med flytten - med hennes högfungerande Downs syndrom, Andrea kunde ta ett deltidsarbete på ett lokalt hotell - ingen insåg att hon saknade Paul. Andrea sa: "Jag saknade honom. Jag hörde musik och ville dansa med honom. Om jag kände mig ledsen i mitt hjärta, fanns det ingen som fick mig att skratta längre. "Jag ville träffa min vän, så jag frågade min vårdare om jag kunde bjuda honom på te, och hon sa ja. Jag var så glad och jag valde några speciella kex." Efter arrangemang av socialarbetare som tog hand om paret Paul kördes till Andrea hus för ett tre timmars besök. Paret kämpade mot oddsen att fortsätta att se varandra och så småningom sade att de ville gifta sig. När ytterdörren öppnades föll de i varandras armar - mycket till förvåning av åskådare. Vissa lokala myndigheter har varit kända för att få funktionshindrade par att göra en kapacitetsbedömning för att avgöra om de är tillräckligt kapabla att ha sexuellt umgänge och gifta sig utan en hög risk för missbruk eller utnyttjande. Men avsnitt 1 i lagen om mental kapacitet säger att en person måste antas ha kapacitet tills det är fastställt att de inte gör det. Handikappade människor måste ofta kämpa emot antagandet att de, på grund av inlärningssvårigheter, saknar förmåga att gifta sig eller ha sexuella relationer. Mencaps verkställande direktör Jan Tregelles sade förra året: "Att någon med inlärningssvårigheter har rätt att gifta sig så allvarligt är inte bara hjärtskärande för paret och deras familjer, utan också ett förnekande av deras grundläggande mänskliga rättigheter. "Professioner och samhället i stort är alltför snabba att göra fördomsfulla och dåligt informerade bedömningar om vad människor med inlärningssvårigheter kan och inte kan göra." Sexuell hälsa välgörenhet FPA drev en kampanj för några år sedan för att belysa rättigheterna för personer med inlärningssvårigheter att ha relationer. Kampen för rätten att gifta sig är en del av en bredare kamp för att personer med inlärningssvårigheter ska ha en familj. Carer Eve Millar sade: "Det blev plötsligt uppenbart hur mycket de hade saknat varandra. "Andrea var så glad över att se Paul - hon tog honom vid handen och ledde honom till sitt lilla vardagsrum, och de var båda så lyckliga. "De hade alltid varit oskiljaktiga hemma hos barnen - och plötsligt var de tillsammans igen och älskade varje ögonblick. Utan varandra existerade de. Tillsammans lyste de bara." Paret kämpade mot oddsen att fortsätta att se varandra och så småningom sade de att de ville gifta sig. Deras önskan bedövade socialarbetare som oroade sig över konsekvenserna av ett sådant äktenskap, den möjliga graviditeten och om paret kunde förstå innebörden och lagenligheten i sina löften. Inledningsvis nåddes en kompromiss och paret fick en välsignelse 1995. Men för Andrea och Paul räckte det inte. De engagerade kristna, som gick i kyrkan varje vecka, ville ha en kyrklig ceremoni med alla tillbehör. De var över åldern av samtycke och socialarbetare och Trusts personal tvingades slutligen att ge efter. Andrea sade då: "Paulus friade till mig och jag sa ja. Jag grät - några stora feta tårar gick ner i ansiktet för att jag var så lycklig. "Paulus gick ner på knä och sa: "Vill du gifta dig med mig?" och jag sade: "Ja." Jag älskade honom så mycket att jag kunde känna det i mitt hjärta. Jag hade sett bilder på kvinnor som gift sig, i tidskrifter, och jag ville också se ut så. "Jag ville ha en ganska vit klänning, och jag ville att Paul skulle ha en smart kostym och jag ville vara med honom alltid. Det är vad äktenskapet innebär – att älska någon och alltid vara med dem." Andrea sade: " Jag är bara en normal hustru, och Paul är bara min normala man. Det är allt vi någonsin velat vara Andrea fick anti graviditet injektioner eftersom hennes svaga hjärta kanske inte har klarat förlossning och paret sparat upp för guld ringar, gifta klänning och kostym. Deras bröllop hölls den 24 september 2004 med kyrkans och myndigheternas välsignelse vid United Reform Church i St Annes on Sea i Lancashire. Sue Sharples, då chef för Trust sade: "Deras var många hinder sätta ibn på sitt sätt men deras kärlek till varandra var så uppenbart men födelsekontroll behövdes för att skydda Andreas hjärta." MP Mark Menzies, en Trust patron sade: "Jag var mycket ledsen att höra om döden av Andrea hon var en välkänd figur i staden. "De var det första paret med Downs att gifta sig i detta land och var oskiljaktiga i sin tid tillsammans.Detta är en svår tid för Paul och mina tankar är med honom. " Andrea berättade för Mail 2006: "Vi älskar att vara Mr och Mrs tillsammans. Jag gör en måltid åt Paul på kvällen och vi sitter i soffan bredvid varandra. Vi älskar att titta på Coronation Street eller Doctor Who. "Vi tittar på vårt bröllopsalbum varje dag och bilderna får oss att le. Om det är soligt, går vi på promenader och håller varandra i handen. Eller så spelar Paul sin musik och vi dansar och drar skämt." Hon tillade: " Jag är bara en normal hustru och Paul är bara min normala man. Det är allt vi någonsin velat vara." Carol Boys, vd för Downings Syndrom Association, sade: "Vi var så ledsna att höra den sorgliga nyheten om Andreas död. "Detta var en sådan inspirerande berättelse om sann kärlek triumferar över alla och det banade väg för så många andra att följa. Alla våra tankar är med Paul och familjen i denna mycket svåra tid."
Andrea och Paul Annear blev först gifta par med funktionsnedsättning.
Annear har tragiskt nog dött av hjärtsvikt i samband med sitt handikapp.
Paret träffades hemma för barn med inlärningssvårigheter när hon var tre år.
De blev snabba vänner och blev så småningom förälskade som tonåringar.
De kämpade mot oddsen att vara tillsammans och så småningom gifta sig 2004.
Hon sa: "Jag är bara en normal hustru och Paul är bara min normala make."