(CNN) Om okunnighet är lycka, då Amerika måste vara en njutning knarkare, eftersom vi verkligen jagar den draken. Det senaste exemplet: En skola i New York försökte fira "National Foreign Language Week" genom att låta löftet om lojalitet läsas på ett annat språk varje dag.  Man får en gissning om vad som hände när det var arabisk dag. Klagomål kom in från både judiska föräldrar och människor som hade förlorat familjen i Afghanistan, enligt skolans överintendent. Vilket språk talar de i Afghanistan?   Inte arabiska.  De viktigaste språken är Dari och Pashto.  Detta klagomål kanske visar varför vi behöver mer utbildning, inte mindre. Tyvärr var det inte en isolerad händelse.    Tidigare i år i Florida, föräldrar var upp i vapen eftersom en skola undervisade om islam i en historieklass.  Och, det finns fleråriga historier om "amerikaner" förolämpade av en spansk recitation av löftet. På grund av skriken kommer eleverna i Pine Bush nu inte att höra löftet på italienska, spanska, japanska eller franska som planerat. Att de berövades en sådan pedagogisk övning är illa nog.  Vad som är värre är att skoldistriktet kände sig tvunget att be om ursäkt.  Distriktets uttalande var en kapitulation till okunnighet. "Syftet var att främja det faktum att de som talar ett annat språk än engelska fortfarande lovar att hälsa detta stora land. Vi ber uppriktigt om ursäkt till alla elever, personal eller samhällsmedlemmar som fann denna verksamhet respektlös." Istället för Pine Bush-eleverna som lärde sig om andra språk och kulturer fick de lära sig att "hecklerns veto" och falska berättelser om "offense" slår öppet sinne och sökandet efter kunskap.  De gör i alla fall i modern amerikansk utbildning.  Kanske är detta en läxa som man bäst lär sig nu, för när de väl kommer till college, kommer det att bli ännu värre. Våra universitet var en gång platser där idéer var säkra att blomstra, och vi gick för att ifrågasätta vad vi visste.  I dag är de platser där missnöjda idéer är alla utom förbjudna.  Enligt eleverna förbjuder Dixie State (Utah) affischer som "mock" alla, inklusive före detta president Bush. Förra året bad Smith Colleges president om ursäkt och det var ett studentrop eftersom eleverna hade "svåra känslor" när alumna Wendy Kaminer argumenterade i en paneldiskussion modererad av collegepresidenten mot att använda eufemismen "n-ordet" i historiska diskussioner. Hon ansåg att det verkliga ordet, i sitt sammanhang, var riktigt (och det är det). Ja, censur av idéer och tal är inte längre ett top-down- eller föräldradrivet fenomen.  Nu insisterar eleverna själva på att isoleras från allt som kan få dem att ifrågasätta sin tro.  I stället för att diskutera en anti-abort demonstranter, Oregon University studenter föredrog att ringa campus polisen -- som helt kort tog deras sida. George Will var tänkt att tala på Scripps College i ett program speciellt utformad för att utmana elevernas rådande åsikter.  Men eftersom han utmanade den feministiska synen på sexuella övergrepp på campus, drog Scripps sin inbjudan. När jag gick på college tyckte jag om att utmana mina trosuppfattningar.  Det gör jag fortfarande.  Jag hoppas att mina barn ständigt gör samma sak.  Det är så vi växer.  Vilket hopp har vi, om vi inte kan tolerera främmande språk eller motbjudande idéer, även i en utbildningsmiljö? När vi har ortodoxi av tänkande, börjar själva begreppet frihet att skrumpna upp och dö.  När ropet på "jag är förnärmad" kan stänga av debatten om filosofier, lära sig om andra kulturer eller lära sig andra språk, vad har då våra utbildningsinstitutioner blivit?  Hur mycket längre kommer denna påtvingade okunnighet och ortodoxi att behöva gå innan utbildning bara är ett annat ord som inte kommer från dess innebörd? Och själva inspirationen till denna spalt, en debatt om löftet om lojalitet, gör problemet ännu tydligare.  En rote och tanke-fri-chant av tanklös lojalitet kan inte ens uttryckas på ett annat språk?  Är Amerika verkligen så bräckligt att om en medborgare proklamerar "fidelità agli Stati Uniti" att det betyder något mindre för att det är på italienska? Kanske detta belyser mer än det faktum att vi bör gå bort från okunnighetens rand medan vi kan.  Kanske ett bra ställe att börja på är att till att börja med göra sig av med påtvingad ortodoxi av tanke och tal.  Kanske en bra plats att göra det på skulle vara genom att göra sig av med löftet om lojalitet själv. Kanske om vi lovade att upprätthålla konstitutionen, istället för ett tygstycke, skulle vi bli påminda om vad som verkligen byggde denna nation - Upplysningens Ande. Inga åsikter är så heliga att de inte behöver ifrågasättas.  Vare sig vi talar om att lära oss att säga "the Pledge" på japanska, eller att höra en talare som ifrågasätter vår tro, det är vad utbildning handlar om, inte påtvingad okunnighet.
NY skoldistriktet avbröt sitt experiment med Pledge för "National Foreign Language Week"
Marc Randazza säger skriket över en arabisk version var en triumf av okunnighet över utbildning.