Professor Michael Kelly, avbildad, var en av 43 Fellows i Royal Society som skrev till presidenten för att varna för att det var i fara att bryta mot dess grundprincip. För fem år sedan var jag en av 43 Fellows of the Royal Society – den första och utan tvekan fortfarande den mest prestigefyllda vetenskapliga organisationen i världen – som skrev till vår dåvarande ordförande om sin inställning till klimatförändringarna. Vi varnade för att Sällskapet var i riskzonen att bryta mot dess grundprincip, sammanfattad i dess berömda motto "Nullius i verba" – eller "Ta inte ett annat ord för det; kolla upp det själv". Anledningen till vår varning var ett dokument från Samfundet som tydligt förklarade: "Om du inte tror på klimatförändringar använder du ett av följande [åtta] vilseledande argument... Konsekvensen var tydlig: Samhället verkade säga att det inte längre fanns utrymme för meningsfull debatt om påståendet att världen värms farligt på grund av mänsklig verksamhet, eftersom vetenskapen bakom detta var "avgjord". Vi hoppades att vi skulle övertala samhället att ompröva denna ståndpunkt. Detta dokument reviderades så att osäkerheten i försöken att modellera klimatet erkändes. Men sedan dess har Sällskapet blivit mer, inte mindre dogmatiskt – trots att det sedan vi sände det brevet har blivit uppenbart att det finns ännu mer osäkerhet än man tidigare trott. Koldioxidnivåerna i atmosfären har fortsatt att stiga, men sedan 1998 har det inte skett någon statistiskt signifikant ökning av de globala temperaturerna över huvud taget. Detta strider mot de säkra förutsägelser som gjordes av nästan alla klimatdatamodeller om att temperaturen skulle fortsätta att stiga som den gjorde från 1975 till 1998. Mer än 60 olika förklaringar har föreslagits för att förklara varför denna "paus" eller "hiatus" har hänt, och deras enda nummer är det tydligaste beviset för att det system som klimatforskare försöker modellera är obotligt komplicerat. Mänsklig koldioxid är i bästa fall en av många faktorer som kan orsaka klimatförändringar, och ödmjukhet inför denna komplexitet är den lämpliga hållningen. Ändå fortsätter Sällskapet att framställa en ström av rapporter som visar föga tecken på detta. Det senaste exemplet är före jul broschyren En kort guide till klimatvetenskap. Förra året såg också den gemensamma publikationen med US National Academy of Sciences (NAS) of Climate Change: Evidence And Causes, och en rapport kallad Resilience. Genom dessa dokument har Sällskapet lånat ut sitt namn till påståenden – som t.ex. trender mot ökande extrema väder- och klimatskador – som helt enkelt inte stämmer överens med verklighetens fakta. Både den gemensamma rapporten med NAS:en och den korta guiden svarar på 20 frågor om temperatur, höjd havsnivå och försurning av havet. Men en rapport i dag från det akademiska rådet i Global Warming Policy Foundation, som omfattar flera av Society Fellows och andra framstående forskare, säger att Sällskapet har "lämnat delar av vetenskapen, så svaren på många av frågorna borde vara annorlunda. Jag har personlig erfarenhet av denna selektivitet. På presidentens begäran framställde jag förra året ett dokument som uppmanade Sällskapets råd att ta avstånd från den säkerhet som uttrycktes om den framtida uppvärmningen. Jag sade att det åtminstone borde ha en "plan B" om pausen skulle pågå mycket längre, så kalla modellerna för ännu allvarligare fråga. Jag fick ett artigt avtryck. Prof Kelly sa att Royal Society, avbildad, grundades på principen "Nullius i verba" – eller "Ta inte en annans ord för det; kolla in det själv" Professor Kelly fruktar att Royal Society har blivit mer dogmatiskt när man överväger klimatförändringar. Den store 20th Century fysikern Richard Feynman skrev i sin självbiografi: "Detaljer som kan kasta tvivel på din tolkning måste ges, om du känner till dem. Du måste göra det bästa du kan – om du vet något alls fel, eller möjligen fel – för att förklara det. Om du gör en teori, till exempel, och annonsera den, eller lägga ut den, då måste du också lägga ner alla de fakta som inte håller med den, liksom de som håller med den. Anledningen till denna brist på nyanser verkar vara att beslutsfattarna säger att de vill ha "vetenskaplig säkerhet". Som ingenjör tycker jag att det är fantastiskt: vi förblir juridiskt ansvariga för vad vi säger professionellt, så kommer alltid att kvalificera våra uttalanden. Men den vilseledande bristen på kvalifikationer i det kungliga sällskapets och andras uttalanden skapar politiskt nonsens. Enligt klimatlagen ska Storbritannien minska sina koldioxidutsläpp med 80 procent från 1990 års nivåer fram till 2050 – till en häpnadsväckande kostnad. Att producera el från vindkraftverk har bidragit till att elpriserna har ökat dubbelt så mycket som inflationen under det senaste årtiondet, med ytterligare enorma ökningar för att finansiera förnybar energi framöver. Aluminiumproduktionen är mycket känslig för energipriser, och de flesta av de brittiska smältverken har lagt ned – vilket hjälper oss att minska utsläppen i Storbritannien, men också exportera arbetstillfällen. Han hävdade åtagandet att sänka CO2-nivåerna med 80 procent från deras 1990 nivåer fram till 2050 är häpnadsväckande. Ingen beskriver konsekvenserna: vi importerar nu aluminium från Kina, vilket leder till koldioxidutsläpp från att frakta det här. Ännu värre är att den största delen av elektriciteten i Kina produceras av kol, inte gas, som i Storbritannien. Vi förvärrar det ursprungliga globala problemet med globala koldioxidutsläpp, men pekar också finger åt kineserna. Vi leder verkligen världen i hyckleriet mot klimatförändringarna. Projektet för att lösa klimatförändringsproblemet är en modern version av Babels bibliska torn. Vi vet inte hur mycket projektet kommer att kosta, när det kommer att ha slutförts, eller hur framgång kommer att se ut. Under min tid som chefsvetenskaplig rådgivare i regeringen var jag alltid medveten om att politikerna fattade det slutliga beslutet i alla frågor om balansen av alla bevis. Av denna anledning utbildas statstjänstemännen för att rikta deras uppmärksamhet på alla fördelar och nackdelar med att vidta en särskild åtgärd. De som underlåter att ge balans ger inte råd, utan lobbyverksamhet. Det är med det djupaste beklagande som jag nu måste säga att detta är den roll som har antagits av Royal Society. Och när vetenskapsmän överger neutrala undersökningar för lobbyverksamhet, äventyrar de deras syfte och integritet. PROFESSOR MICHAEL KELLI ÄR PRINCIPEN FILIP PROFESSOR FÖR TEKNIK VID KAMPBRIDGE UNIVERSITET OCH FÄLT I DET ROYALA SAMHÄLLET.
Royal Societys motto är "Nullius in verba" eller ta inte någon annans ord.
Det är världens första vetenskapliga organisation i världen.
Professor Michael Kelly fruktar att om klimatförändringar, det ignorerar vetenskapen.
Han anklagar organisationen för att bli dogmatisk om klimatförändringarna.