(CNN)Tidigare intervention förändrar liv. Bekymren håller familjer samman. Båda sparar pengar över tid. Ack, båda - tillsammans med en enorm swathe av andra vitala tjänster - attackeras av administrationen av Bruce Rauner, den nya republikanska guvernören i Illinois. Detta sker av två skäl. Först har Rauner ett problem. Han lovade att sänka skatterna trots ett strukturellt underskott på 6,2 miljarder dollar. Ovilligt att tänka på nya intäkter, allt han kan göra är att klippa program. För det andra sker Rauners nedskärningar mot bakgrund av en större attack mot funktionshinder. Alltför många högerpolitiker och lekmän ser funktionshinder som en kilfråga som de kan dela intressegrupper med, sätta människor som behöver hjälp mot varandra och slita sönder det grundläggande sociala skyddsnätet. Samtidigt försäkrar de sin bas, som är fylld med individer som också behöver hjälp från staten, att bara de verkligen förtjänar fördelar. Precis som Rauner skär andra guvernörer ner på tjänster i åtstramningens namn. Kansas, under Sam Brownback, har drivit funktionshindrade människor utanför Medicaid, vilket gör tjänsterna mindre effektiva och effektiva.  Scott Walker, i Wisconsin, har föreslagit att långtidsvården ska skäras ned på ett sådant sätt att man begränsar det individuella urvalet av vårdgivare och tjänsteleverantörer, vilket ger hälso- och sjukvårdsindustrin och inte funktionshindrade amerikaner möjlighet. Florida har rensat ut förmåner till svårt funktionshindrade personer i arbetstagarnas ersättningsfall och eliminerat otaliga positioner i hälsodepartementet. Och det är bara på delstatsnivå. Nationellt började den nya kongressen året med en ihållande attack mot socialförsäkringen, som vissa analytiker ser som ett sätt att hota hela grunden för socialförsäkringen. I december förra året insisterade House Republicans på att den ABLE-lagen, ett lagförslag som syftar till att hjälpa människor med funktionshinder och deras vårdgivare att spara pengar, endast erbjuds dem som var funktionshindrade före 26 års ålder, en begränsning som syftar till att utesluta personer som blir funktionshindrade genom arbete, sjukdom, olycka eller ålder. Nu lägger Bruce Rauner till detta oroande mönster. Den Rauner budgeten skär statliga utgifter med över $ 4 miljarder, mycket av de besparingar lyste genom att eliminera eller minska behörighet för program baserade på Institutionen för mänskliga tjänster (DHS). Varje nedskärning kommer att medföra kostnader för familjer och individer som behöver statens hjälp mest. Dessutom, många av de skurna program faktiskt spara statliga pengar över tid. Ta till exempel Early Intervention, som tillhandahåller tjänster till barn med utvecklingsförseningar från födelse till 3 års ålder till låg kostnad för föräldrarna (det finns behovsprövade samlöner).  Som bäst hjälper dessa terapier inte bara barn med funktionsnedsättningar att lära sig nya färdigheter, utan lär också föräldrar att bättre förstå sina barn. Just nu är ett barn som är minst 30% försenat i någon kategori - till exempel att vara minst 30% mindre i talförmåga än ett typiskt barn i deras ålder - berättigat till tjänster. Nu, som förklaras för mig av en talesman för DHS, programmet måste spara $ 23 miljoner (de förklarade inte hur detta nummer plockades). Planen är att ta varje barn som är 30-49% försenat (ca 10 000 barn), testa dem igen, och ta bort behörighet från tusentals av dem som anses minst förtjänta tills den godtyckliga dollarn är nådd. På lång sikt är detta inte bara dåligt för barnen, utan är dåligt för Illinois budget. Programmet är extremt ekonomiskt effektivt. För varje dollar som spenderas på program som Early Intervention, enligt studier av människor som Nobelpristagaren James Heckman och Rand Corporation, sparar staten minst $ 7 i framtida tjänster. Dessa besparingar är i själva verket mest sannolikt att realiseras mest dramatiskt med just de barn som DHS försöker utesluta. Barn med endast lindriga förseningar kan, med tidig intervention, undvika att kräva de dyrare specialundervisningstjänster i skolan när de är äldre. Alla vinner. Trots detta är Gregory Bassi, tillförordnad sekreterare för DHS, obeveklig. Vid en utfrågning i senaten, som jag deltog i, sa Bassi hela tiden att programmet var för dyrt och inte verkade kunna hantera de långsiktiga kostnaderna för kortsiktiga besparingar. Han sade till och med, i ett avslöjande ögonblick, att hans egen brorson borde få sparken från programmet eftersom brorsonens föräldrar tjänar för mycket pengar (en talesman klargjorde att Bassi faktiskt har två syskonbarn i programmet, som båda har dragit nytta av terapin). Respondera program, som Rauner budgeten helt eliminerar, ge kvalificerad hjälp till personer som vårdar personer med funktionshinder.  Ibland gör ett sådant program det bara möjligt för vårdgivaren att göra ärenden eller ha lite privat tid, något som är nödvändigt för att bevara ens förmåga att fungera i en utmanande hemmiljö. Programmen ger också akut backup om vårdgivaren har ett medicinskt problem eller något annat problem. Liksom Early Intervention är programmet kostnadseffektivt.  Utan uppehåll är det mer sannolikt att familjer upplöses. I sådana fall kommer personen med funktionsnedsättning sannolikt att hamna i en statlig anläggning. Detta är både mycket dyrare och, viktigast av allt, i allmänhet dåligt för den institutionaliserade individen. I själva verket är Rauner budgeten full av vad Illinois Senaten Anslagskommittén ordförande Heather Steans, en demokrat, kallas, "penny vis, pund dåraktiga" förslag.  Alltigenom har guvernören och hans administration hittat sätt att skriva om definitioner av funktionshinder för att spara pengar. De kommer sannolikt att få betala mer till följd av ökad användning av akutmottagningar, fängelse och hemlöshet. Våldsamma möten mellan polis och personer med funktionshinder kommer bara att bli vanligare.  Människor som nu får hjälp som gör det möjligt för dem att leva mer självständigt kommer att hamna institutionaliserade eller på vårdhem. Inte bara det, men många av dessa program tar in matchande medel från den federala regeringen eller andra källor, och staten ger dessa dollar också. Så varför göra dessa nedskärningar, med tanke på deras sannolika långsiktiga kostnader? Det kan vara så att Rauneradministrationen bara inte bryr sig om långsiktig finanspolitisk hälsa så länge nästa års budget ser bra ut. Men jag ser Raunerattackerna mot handikapprelaterade tjänster som det senaste exemplet på lagstiftare som försöker omdefiniera funktionshinder på ett sätt som sparar dem pengar. Frågor om den grundläggande nödvändigheten av handikappförmåner ingjuter högertal i frågan. Thom Tillis, den nya senatorn från North Carolina, filmades 2011 och kallade republikanerna att "söndra och erövra" genom att separera de sympatiska handikappade -- personer med tillstånd som Downs syndrom och cerebral pares -- från de osympatiska (människor han antyder är bara lata). Det är en retorik jag ser på spela regelbundet, även om de flesta lagstiftare är för smarta för att säga det högt. Nyligen, till exempel, Sen. Rand Paul av Kentucky felaktigt hävdade att 50% av alla individer på funktionshinder var "gaming systemet." Bedrägeri är faktiskt någonstans omkring 1 procent.  Medan han försvarade Pauls påstående, berättade en Fox News värd för en kvinna att hennes bipolära sjukdom var "något påhittat". Jag hör inte den typen av hatfullt språk från Rauneradministrationen. Alla jag har pratat med säger att de vill hjälpa de mest sårbara. De har bara ett stort budgetunderskott, så de har inget annat val än att göra dessa drakoniska nedskärningar. Men det finns alltid val. Rauner följer bara den högra spelboken. Det är uteslutet att kompensera underskottet genom att höja skatterna och därmed höja intäkterna. Spela olika grupper av behövande mot varandra. Säg till allmänheten att bara en del människor verkligen förtjänar hjälp. Söndra och erövra.
David Perry: Guvernörer gör fel val genom att försöka skära handikappprogram och förmåner.
Han säger att den nya guvernören i Illinois är bland dem som fattar kortsiktiga beslut.