(CNN) Eftersom världen väntar på ett möjligt kärnvapenavtal mellan Förenta staterna och Iran får vi inte glömma: Detta är andra gången på två år som president Barack Obama har bedrivit ett icke-spridningsavtal med en oreformerad regim i Mellanöstern. Genom att göra detta har han ignorerat regimernas grundläggande natur och de katastrofala kostnader som dessa ansträngningar har åsamkat den regionala stabiliteten och den amerikanska nationella säkerheten. Denna månad gav bekanta nyheter: fler kemiska vapen attacker påstås av diktator Bashar al-Assad mot sina landsmän syrier. Just i juni förklarade administrationen framgången med sitt avtal att ta bort al-Assads kemiska vapen, som hade föranledts av hans augusti 2013 sarin attacker mot syriska civila och hotet om amerikanska luftstrider som svar. Affären gav en viktig seger -- avlägsnandet och förstörelsen av mer än 1200 ton av al-Assads kemiska vapenarsenal, som han inte längre kan använda för att hota syrier och Israel eller falla i terroristiska händer. Men med sina handlingar som bevis var det ett avtal som al-Assad sannolikt visste att han kunde manipulera. Även medan affären pågick fortsatte al-Assad att attackera syriska civila och oppositionen med vapeniserade klorbomber och utnyttjade ett kryphål i avtalet. Affären var också i grunden felaktig eftersom den förlitade sig på att al-Assad frivilligt skulle deklarera sitt lager utan tillräcklig kontroll från tredje part. Bara några veckor efter att ha gjort anspråk på framgång erkände administrationen att al-Assad i hemlighet hade behållit några av sina dödligaste kemiska vapen. Al-Assad har också misslyckats med att förstöra vissa av sina anläggningar för kemiska vapen, vilket krävs enligt avtalet. Överenskommelsen gjorde al-Assad till en sorts partner till administrationen trots de fasansfulla, massa grymheter han fortsatte att begå. Under genomförandet begränsade administrationen sitt stöd till den moderata oppositionen och gjorde inte mycket annat för att pressa regimen att hålla tillbaka sina attacker mot civila eller tillåta en politisk övergång. Cirka 50.000 syrier dödades i konflikten under dessa månader - mestadels i händerna på regimen - och fördrivningen av miljontals syrier i hela regionen fortsatte. Under tiden utnyttjade ISIS ytterligare inbördeskriget och expanderade till säkerhetshål. Det finns flera oroande paralleller mellan administrationens överenskommelse med al-Assad och den som den nu bedriver med Teheran. Båda representerar djup cynism eller en fundamentalt naiv förståelse av de regimer som vi förhandlar med. I båda fallen har administrationen försökt nå samförstånd med världens främsta sponsorer av terroristgrupper som Hizbollah, Hamas och al-Qaida -- som dessa regimer har finansierat, utbildat eller skyddat. Allt detta var sant innan administrationen inledde dessa förhandlingar, och det är fortfarande sant i dag. Varken Teheran eller al-Assad har ändrat sig och valt normalisering med det internationella samfundet. Tvärtom tvingade externa faktorer dem in i situationer där de måste samarbeta åtminstone skenbart i isolerade frågor -- al-Assad om kemiska vapen på grund av hotade luftstrider och Teheran på grund av förlamande sanktioner. Båda har endast motvilligt engagerat sig och har vidtagit åtgärder för att fördröja, hindra och kringgå verifierbara avtal. Som fortfarande är fallet med al-Assad har Teheran blivit uppmuntrad av administrationens tillvägagångssätt. Den har ökat det dödliga stödet till al-Assad i Syrien, utplacerat trupper och stött sekterisk milis i Irak och utlöst bistånd till andra militanta grupper, däribland upprorsmakarna Houthis i Jemen. Denna verksamhet förvärrar nu de mycket humanitära kriser och terroristkriser som Iran bidrog till genom att förhindra politisk kompromiss i Irak och Syrien. Som fallet var med al-Assad kommer ett avtal i praktiken att göra Teheran till partner till den administration där Vita huset godtar den iranska regimens legitimitet genom avtalet. Och det kommer fortfarande inte att finnas något förtroende för att Teheran faktiskt kommer att respektera villkoren i alla avtal som den accepterar. Trots att förhandlingar har pågått har Iran fångats upp med olaglig kärnteknik. Regimen har tidigare dolt kärnkraftsanläggningar och hindrat Internationella atomenergiorganets tillgång till andra, inklusive dess ökända Parchin-bas. Som IAEA:s generaldirektör Yukiya Amano bekräftade igen denna vecka har Teheran fortfarande endast delvis besvarat en av IAEA:s långvariga tolv frågor om möjliga militära dimensioner av sin godkända kärntekniska verksamhet. Mitt i hans fortsatta krav på "död till Amerika", Irans Högsta Ledare, Ayatollah Ali Khamenei, twittrade hans krav bara förra veckan att sanktionerna lyfts omedelbart som en del av något avtal, inte som ett resultat av verifierad efterlevnad av ett avtal. Teheran har upprepade gånger visat att det inte kommer att göra det möjligt att kontrollera dess godkända verksamhet eller att faktiskt uppfyllande är en förutsättning för ytterligare sanktioner. Utan en fullständig förståelse av Irans program har det internationella samfundet inte den information som behövs för ett ansvarsfullt avtal. Man kan inte lita på en regim som är så engagerad i att stödja terrorism, våldsamt förtrycka sitt eget folk och andra, hota den amerikanska nationens säkerhet och förstöra Israel. Och utan förtroende och kontroll kan det inte bli någon godtagbar överenskommelse. Världen har bevittnat resultaten av ett sådant naivt arrangemang tidigare - en aldrig tidigare skådad uppgång av terrorism, en allvarlig humanitär kris och en uppenbar ringaktning för mänskligt liv. Vi ser det än en gång som ett svar på administrationens ansträngningar med Iran. Som vi lärde oss med Syriens al-Assad, ger ett avtal med en tyrann som stöder terrorister katastrof på vägen. Låt oss inte göra det misstaget två gånger.
Cathy McMorris Rodgers: Obama administration lät Syrien komma undan med fortsatta kemiska vapen kapacitet.
Hon säger att Irans kärnvapensamtal har USA på väg mot samma farliga väg.