Experter har länge spekulerat om att förhistoriska verktyg användes för att hjälpa tidiga jägare att döda och slakta djur, men det har hittills saknats bevis för att stödja dessa påståenden. Forskare som analyserar elefantrester i Israel har upptäckt tecken på djurrester på primitiva verktyg som kallas "handyxor och skrapor" tillsammans med snittmärken i kvarlevorna själva. Och genom att kopiera flintverktygen för ett modernt slaktarexperiment sa de att "handaxen var förhistorisk mans "swiss armékniv" - kapabel att bryta ner ben, senor och gömma sig. Forskare som analyserar elefantrester (avbildade) i Israel har upptäckt tecken på djurrester på primitiva verktyg som kallas "handyxor och skrapor" vid sidan av skärmärken i själva kvarlevorna. Denna analys sägs vara första gången bevis på förhistorisk slaktning har vetenskapligt verifierats. Den smalare, känsligare skrapmaskinen användes sedan för att skilja päls och djurfett från muskelvävnad. Verktygen och resterna upptäcktes på en lägre paleolitisk plats i Revadim, Israel, av professor Ran Barkai, Natasha Solodenko och Andrea Zupanchich från Tel Aviv University's Department of Archaeology och Forntida Främre Orienten Kulturer. Teamet använde en process som kallas "use-wear analysis" som innebär att undersöka ytor och kanter av verktygen för att bestämma deras funktion. Forskarna studerade tre verktyg som hittades i Revadimbrottet i Israel - en flagning, biface eller "handaxel" och skrapor. Inga användningsspår eller identifierbara rester påträffades på flingan. Både biface och scraper avslöjade "välbevarad och tydlig användning-wear spår". Spåren från bifacet indikerar bearbetningen av "medelhårt material" som tros vara bevis på hudskrapning. Skrapmaskinen innehöll istället spår av'mjukt eller medelstort material'. Detta tros vara djurvävnad. Båda verktygen visade rester av adipocere, eller animaliskt fett och på skrapan, både vävnader och vegetabiliska rester hittades. Den använde också s.k. Fourier Transform InfraRed (FTIR) restanalys för att identifiera organiska rester. FTIR använder infraröd för att identifiera biosignaturer av förhistoriska föreningar. Av detta kunde forskarna för första gången visa direkta bevis på djurexploatering med flintverktyg. "Det finns tre delar i detta pussel: expansionen av den mänskliga hjärnan, övergången till köttkonsumtion, och förmågan att utveckla sofistikerad teknik för att möta de nya biologiska kraven", sade professor Barkai. "Uppfinningen av stenteknik var ett stort genombrott i människans utveckling." Att bryta stenar för att slakta och stycka kött från djur sägs utgöra en viktig biologisk och kulturell milstolpe. "Vid Revadim stenbrottet fann vi slaktade djurrester, bland annat ett revbensben från elefanten som var prydligt hugget av ett stenverktyg, vid sidan av flinthandyxor och skrapor som fortfarande hade kvar animaliskt fett", fortsatte professor Barkai. "Det framgick av ytterligare analyser att slaktning och bearbetning av slaktkroppar verkligen ägde rum på denna plats." Verktygen och resterna upptäcktes på en lägre paleolitisk plats i Revadim, Israel (markerad). Teamet använde sig av "use-wear analysis" för att undersöka verktygens ytor och kanter. Den använde också s.k. Fourier Transform fraRed (FTIR) restanalys för att identifiera organiska rester. Forskarna studerade tre verktyg: en flagning, biface (bildad) och skrapa. Ingen användning-traces eller identifierbara rester hittades på flagningen men biface och skrapa båda avslöjade "tydliga användning-wear spår". Den biface användning spår indikerar bearbetning av "medelhårda material" tros vara bevis för dölja skrapning. Skrapmaskinen (bildad) innehöll istället spår av'mjukt eller medelstort material'. Detta tros vara djurvävnad. Båda verktygen visade dessutom rester av adipocere, eller animaliskt fett, och på skrapan, både vävnader och vegetabiliska rester hittades. Experterna sade att "handaxe" var motsvarigheten till en förhistorisk "Swiss armékniv" (stock bild) - kapabel att bryta ner ben, senor och dölja. I tidningen sades att verktygen också skulle ha använts för att bearbeta hudar. Förhistoriska folk använde sig av alla delar av djuret. När det gäller elefanten, till exempel, skulle de ha behövt använda båda verktygen för att hantera en sådan utmanande uppgift. "Kunskapen om hur man gör dessa verktyg var värdefull, och måste ha förts vidare från generation till generation, eftersom dessa verktyg reproducerades på samma sätt över stora territoriella områden och under hundratusentals år", sade professor Barkai. "I detta tusendelade pussel som kallas arkeologi, ibland hittar vi bitar som förbinder andra bitar tillsammans. "Detta är vad vi har hittat med sten verktyg och djur ben. " Forskningen, publicerad i Plos One, gjordes i samarbete med Dr Stella Ninziante Cesaro och Dr Cristina Lemorini vid La Sapienza, Roms universitet, och Dr Ofer Marder vid Ben-Gurion University of the Negev. Den skadade kanten på skrapan visas. "I detta tusendelade pussel som kallas arkeologi, ibland hittar vi bitar som förbinder andra bitar tillsammans", sade huvudforskare professor Ran Barkai. "Detta är vad vi har hittat med sten verktyg och djur ben"
Verktyg och lämningar hittades på en lägre paleolitisk plats i Revadim, Israel.
Experter använde "use-wears" och Fourier Transform InfraRed (FTIR) analys.
Dessa är processer som avgör funktion och identifiera organiska rester.
Denna analys är första gången bevis på förhistorisk slaktning har hittats.
Och genom att replikera flintverktygen för ett modernt slaktarexperiment sa forskarna att "handaxen" var förhistorisk mans "swiss armékniv"
Den skulle ha kunnat skära ben, sega senor och gömma sig.
En smalare "skrapa" användes för att separera päls och animaliskt fett från muskler.