(CNN) Som en välbesökt fotograf är Pieter tio Hoopen inte främmande för flyktingläger. Men han upplevde aldrig något liknande Mayolägret, som ligger utanför den sudanesiska huvudstaden Khartoum. Tio Hoopen var i lägret för att fotografera en ny klinik för akutfall, en humanitär grupp från Italien. Han hoppades också kunna dokumentera hur livet var för flyktingarna där. Hans förhoppningar var dock krossade, när han fick veta att han inte kunde fotografera utanför sjukhusområdet. "Jag hade mycket, mycket hårda restriktioner från den sudanesiska regeringen. ... och De är mycket välutbildade i att hålla media i schack," tio Hoopen sade. Utan fri rörlighet, precis som flyktingarna själva, tog tio Hoopen till ett gammalt trick som han hade använt tidigare när han reste i Afrika. Med hjälp av anställda på flyktingsjukhuset byggde han en fotostudio med hjälp av sjukhuslakan och annat material som fanns tillgängligt. Studion blev snabbt en sensation. När sjukhusanställda frivilligt hade tagit sitt foto, började rader av flyktingar smyga runt på sjukhusområdet och vänta på att få sina porträtt tagna. En efter en satt dessa människor högtidligt för att bli fotograferade. Det var deras tid att bli erkända. Det fanns gravitation, uppriktighet i deras sätt att framställa. Detta var det ögonblick då deras berättelse skulle registreras. "Detta var en av anledningarna till att jag byggde studion: för att få mer material och fler berättelser från folket", sade tio Hoopen. Projektet blev snabbt en katalog över flyktingarnas historia och identitet. Bilderna sträcker sig över flera generationer -- några av ämnena föddes i flyktinglägret, en del har varit där i årtionden. Kvinnor som bär den traditionella sudanesiska toben uttrycker sin klass och sitt ursprung på samma sätt som den är insvept. Från den muslimska norden är kvinnor helt täckta -- en kontrast till kvinnor från den kristna södern, som vi också ser representerade i dessa bilder. Vare sig det kommer från Sudan, Sydsudan eller Eritrea blir ansiktena individuellt och kollektivt ett porträtt av de ändlösa krig som har format Afrikas horn. Sociala medier. Följ @CNNBilder på Twitter för att delta i samtalet om fotografi. Ordet flykting frammanar ofta bilder av ansiktslösa folkmassor som flyr från konflikter, och deras existens registreras endast i form av statistik och diagram. Tio Hoopen ville ge sina undersåtar förmågan att uttrycka sig fritt. "De blev mycket allvarliga, de satte sig upprätt. ... och Jag försökte säga så lite som möjligt, sa han. "Jag tror på deras egna uttryck, deras egen berättelse... och deras unika perspektiv." Studion hade en tröstande effekt. Det var en fristad från stormiga och livliga lägersjukhuset. Det gav fotografen en möjlighet att träffa sitt ämne öga mot öga, ge varje person sin välförtjänta uppmärksamhet. Estetiskt skapade den en aura runt varje person, som strålar ljus över hans eller hennes personliga berättelse. Det hade också några upplyftande effekter. "Jag försöker alltid tänka lite extra på (projekt). Så jag bygger klassiska fotostudior som de har i alla små städer på den afrikanska kontinenten eller i Europa... bara för att ge människor lite av känslan av att de är speciella för en kort tid och att någon verkligen fotograferar dem på ett officiellt sätt, säger tio Hoopen. Han sade att vissa patienter på sjukhuset " hade legat där i månader på sitt rum. ... sen tar man ut dem, det är lite kul att få ut dem ur sitt eget elände. ... Det är därför du ser linjen växa, eftersom de ser människor skratta när de kommer ut ur studion. " Tio månader gamla Buseiwa skrattade inte när hon gick in i studion. Efter att ha fått ett blodprov för malaria, såg hon uppenbarligen orolig ut. När hon tittar på någon som håller henne i handen, förknippas hennes ögon med den här föräldrafiguren som en källa till styrka. Hawa Haranan, 40 år, kom från den krigshärjade Darfurregionen innan han fick jobb som städare på sjukhuset. När hon bär en enkel tobe, kan man nästan se känslorna bakom sin leonine stirra. Hennes liv och kamp, liksom med de andra personer som fotograferas, redovisas med vittnesmål från en kamera. Tio Hoopen använde tilt-shift linser, som normalt används med de stora-format kameror som används i klassisk fotografering. "Jag kan verkligen uppskatta gammalt porträtt... när folk fick sitt porträtt taget på ett sätt som var laddat, tror jag, med respekt och det var ett mycket allvarligt ögonblick", sade han. "Det är ett långsamt sätt att arbeta där du måste lägga allt fokus på en person som sitter framför dig." Hur fick tio Hoopen tillit till så många oroliga flyktingar, somliga svårt traumatiserade och levde i fruktan? "Det var inte svårt", sa han. "Jag sa bara till dem att slappna av och ha kul. "Kids blev ibland nervösa, och jag klandrar dem inte. Jag är en lång, vit, flintskallig europé. ... och Jag är inte bara rolig att titta på, men det är varmt i det landet så jag är oftast mycket röd när jag fotograferar. ... och Jag har tatueringar överallt. ... och De tyckte att jag var en ganska intressant varelse." Pieter ten Hoopen är en fotograf baserad i Stockholm. Du kan följa honom på Facebook, Twitter och Instagram.
Pieter tio Hoopen tog porträtt av flyktingar vid Mayolägret i Khartoum, Sudan.
Han satte upp en ateljé nära ett sjukhus, och det blev snabbt en sensation.