Omoa, Honduras (CNN)Alexis González går långsamt och med viss tvekan och använder ytterväggen i sitt hus för balans. "Jag börjar vänja mig vid protesen", säger 16-åringen. Han försöker le, men ett uttryck för sorg återvänder snabbt till hans ansikte. När han var 15 tog González ett beslut som för alltid skulle förändra hans liv -- att lämna Omoa, en utarmad by i Honduras -- med drömmar om att komma till USA. I slutet av vandringen -- ungefär 2.500 kilometer över Mexiko och Guatemala -- såg han hopp, skola, jobb och chansen att skicka hem pengar. – Ibland har vi inte ens mat att äta och jag ville också få en högre utbildning, säger González. Hans mor uppfostrade på egen hand nio barn, arbetade underliga arbeten på restauranger och de närliggande fälten. De bodde i ett enkelrum, ett hus med grusgolv byggt på en brant och lerig kulle. Kycklingar som föds upp för mat strövade runt i byggnaden.  González säger att hans far lämnade familjen när han var liten. När Gonzalez åkte i januari 2014 bad han inte sin mor om lov. Han lämnade bara ett brev som berättade om sina planer. "Jag skulle inte ha släppt honom", säger hans mamma Mercedes Meléndez. "När han stack letade jag efter honom överallt." Hon åkte till och med till Corinto vid gränsen mellan Honduras och Guatemala för att fråga myndigheterna om de hade sett honom, säger hon. González säger att han reste landvägen genom Honduras och Guatemala med en tonårskusin.  De tog bussen och gick och liftade på vissa ställen. När de kom till Mexiko ringde migranterna "Odjuret". Migranter får en riskfylld, men gratis åktur som klamrar sig fast vid utsidan av tåget. Våldsamma gäng går ibland ombord på tåget för att våldta, råna och döda invandrare. De som saknar pengar för att betala gangstrar kastas av, ibland till deras död i djupa raviner eller vassa stenar. González säger att han aldrig mötte några gäng. Det verkar gå bra för honom och hans kusin ett tag.  De hade färdats några dagar på tåget och var entusiastiska över att närma sig gränsen mellan USA och Mexiko och korsa in i sina drömmars land. Men de var också trötta. De åt vad de kunde, men kunde inte sova mer än en timme åt gången.  De hängde på gallret ovanför tågbilens fästen.  "Vi använde våra egna tröjor för att binda oss till tåget så att vi inte skulle ramla av", säger González. Men tragedin låg precis runt hörnet. På något sätt vet han inte hur, han föll av tåget medan han sov. Han vaknade blödande. "Tåget hade brutit mitt högra ben och en del av min vänstra häl", säger han. Till slut räddades han av det mexikanska Röda Korset och fördes till ett sjukhus där han återhämtade sig i en månad. Han stannade i ett härbärge för skadade invandrare i ytterligare två månader. Där var han utrustad med en protes utan kostnad. Det är inte svårt att hitta historier om minderåriga i Centralamerika som har förlorat lemmar, kidnappats eller dött när de försöker resa genom Mexiko med drömmen om att flytta till USA. Juan Armando Enamorado, en 22-åring som bor i kuststaden Tela i Honduras, säger att han nästan miste livet när han hoppade av tåget och flydde från gäng. "De tog tåget för att stjäla pengar från folk. När jag hörde att de skulle komma, hoppade jag av tåget och reste mer än 30 mph, säger han. Enamorado säger att han knappt kunde ta sig till närmaste stad efter att ha gått fyra dagar utan mat och mycket lite vatten. Barn flyr från endemisk fattigdom och narkotikavåld i Centralamerika. Förra året internerade amerikanska invandringsmyndigheter i Förenta staterna nästan 18.000 minderåriga från Honduras när de försökte passera gränsen utan dokument.  Sammanlagt var mer än 67.000 minderåriga, huvudsakligen från Centralamerika, fängslade, enligt siffror från USA:s regering. För att förstå varför barn flyr i hjordar reste CNN till San Pedro Sula i Honduras.  Den näst största staden i landet. Det har den högsta rapporterade mordfrekvensen i världen.  Våldet drivs av revirkrig mellan två mäktiga gäng som kontrollerar hela bostadsområden. Den honduranska regeringen försöker förändra denna hårda verklighet genom att sätta ut säkerhetsstyrkor på hotspots. Vilma Maldonado säger att hennes son tvingades ge sig av på grund av dödshot från gäng när han bara var 15 år gammal.  Han lämnade La Lima, strax utanför San Pedro Sula, för fyra år sedan vid 19 års ålder. Senast hon hörde av honom var han i Monterrey i Mexiko i hopp om att ta sig över till USA. "Ibland tror jag att han är död", säger Maldonado gråtande. "Men då söker jag tillflykt till Gud och försöker tänka motsatsen och ber Gud att ta dessa idéer ur mitt sinne för om jag litar på Gud måste du ha tro på att min son fortfarande lever." För Monsignor Rómulo Emiliani, biträdande biskop i San Pedro Sula, är migrationen av centralamerikanska barn till Förenta staterna en regional skam. "Det är något fruktansvärt, sorgligt och skamligt för oss Honduraner som nästan 18.000 av våra barn desperat har lämnat på grund av hunger och våld. Det är en örfil på våra ansikten och det finns människor som inte bryr sig om dessa 18.000 barn. "Kan du föreställa dig resan för ett barn som är 4, 6, 10, 12 år hela vägen till USA?  Många flickor har blivit smekta och våldtagna av smugglarna, säger Monsignor Emiliani. Hondurans president Juan Orlando Hernández säger att hans land har fallit offer för mäktiga kriminella organisationer som drivs av knark dollar och vapen som kommer från norr och droger från söder, men insisterar på att hans regering arbetar hårt för att hejda strömmen. "Vi har vårt eget ansvar.  Vi accepterar det och gör vårt jobb. Vi driver detta framåt med allt vi har. Andra länder är ansvariga för det krig vi lever i, säger president Hernández. I Omoa säger Mercedes Meléndez, mor till Alexis González, att hon är djupt orolig för sin son. "Han har berättat för mig att han är deprimerad. Han har nyligen mått bättre, men han brukade säga att han ville dö.  Jag blev väldigt orolig för att han sa att han ville ta livet av sig, säger Meléndez. Tonåringen säger att han nu ritar och skriver för att glömma. Han visar oss en teckning av en familj på fyra som håller varandra i handen. Han använder pastellfärger och mjuka drag i teckningen och inskrivna ord som "lycklig", "kärlek", och "jag älskar dig" hela tiden. Han kanske aldrig kan gå på college eller hjälpa sin familj som han ville. Men frågade om han ångrar sitt beslut att ge sig av, säger han att han inte gör det: belöningarna var så höga, det var värt den otroliga risken. Och för oräkneliga andra som han - från hela Centralamerika - är samma sak sant. Och de kommer att fortsätta att försöka.
Hondurans tonåring berättar hur han förlorade benet när han försökte ta sig till USA.
Han föll från utsidan av ett tåg mullrande genom Mexiko.
Det är en resa också försök av tiotusentals andra desperata barn.