Dingzhou, Kina (CNN)Bian Xiuzhi drar försiktigt tillbaka den genomskinliga plasten från sitt trasiga fotoalbum. Hon vill visa mig sitt favoritfoto av sin son. Det är från för några år sedan. Den visar att Bian Liangjing står stolt framför en tempelport. "Det här är det bästa eftersom han ser så stilig ut", skrattar hon när tårar faller på plattan. Bian var på väg tillbaka från Singapore efter att ha arbetat på en byggarbetsplats för att tjäna pengar för att betala för sin tandläkares licens. Hans chef bestämde att det var billigare att flyga genom Malaysia. Han gick ombord på det malaysiska flygflyget från Peking 370 i Kuala Lumpur den 8 mars förra året när det försvann knappt en timme in på sin resa. Inga spår har någonsin hittats trots en omfattande sökning. Men hans mamma är övertygad om att han kommer tillbaka. "Om det är ett år, om det är två eller tre år, ser jag fram emot hans återkomst. Jag vet att han fortfarande lever, säger hon. Jag träffade först familjemedlemmar till dem som var ombord på flygplanet den kvällen när de stod i chock vid ankomsthallen på Pekings flygplats. Jag såg dem varje dag i en månad när de brottades med förvirring och blandade budskap från Malaysia Airlines och Malaysias regering. Jag var där när många fick sms som sa: "Ingen av dem överlevde." Många måste rullas ut på bårar. Några surrade mot kamerorna. Nyhetscykeln gick vidare, men familjerna är fortfarande här. De har fortfarande ont. Och alla familjemedlemmar jag talar med säger att deras nära och kära lever. De talar aldrig i det förflutna spänt, de klamrar sig fast vid varje teori som sprids och de vägrar att underteckna några dokument för att starta finansiella uppgörelser. – Jag tycker psykologiskt att det är förståeligt, de väljer att tro att deras nära och kära fortfarande saknas, så de kan fortfarande ha hopp om att de ska återvända, säger May Lam, psykiater vid Hong Kongs universitet. Hon säger att familjerna behöver ständigt stöd från socialarbetare och regeringen och att de måste få hjälp att gradvis acceptera sin förlust. Men många säger att de behandlas som en olägenhet. Familjer klagar över trakasserier från lokala kommunistiska partitjänstemän, flera har häktats av kinesisk polis för att ha hållit möten och en del säger att de har hindrats från att tala med internationella medier. Både de kinesiska och malaysiska regeringarna hävdar att de gör allt de kan för att hjälpa till. Under tiden sitter Bian Liangjings familj, precis som alla andra jag träffat, fast i en virvel av sorg. Hans bror visar mig till rummet där de skulle sova som unga pojkar och hörnet där de förvarade sina leksaker. Bian Liangwei säger att de var bästa vänner och att hans äldre bror tog hand om honom. "När han var här, var allt okej med vår familj, nu är allt upp till mig. Jag hoppas att han är någonstans vid liv. Jag vet bara att han snart vill komma hem till oss, säger han genom tårarna.
Kinesisk sonmoder på ett plan som saknas tror fortfarande att han kommer hem.
Många familjer säger att deras nära och kära fortfarande lever.
Psykolog: Det är förståeligt att de klamrar sig fast vid detta hopp.