Från påfåglar till paradisfåglar är hanfåglar kända för att visa upp sin färggranna fjäderdräkt som ett sätt att locka till sig en make eller maka. Ny forskning har dock visat att hanungsfåglar faktiskt kan växa mindre åtskiljda från sina kvinnliga motsvarigheter över tiden. Resultaten utmanar en viktig del av evolutionsteorin som Charles Darwin först föreslog för 156 år sedan. Hane och hona Choco Toucan's (bilden ovan) båda delar samma färgstarka fjäderdräkt, vilket tyder på en annan kraft än sexuell urval driver utvecklingen av ljusa färger i fjädrar hos vissa fåglar. I stället för de ljusa färgerna hos hanfåglar på grund av sexuellt urval - där ett drag utvecklas över tiden eftersom det ses som attraktivt eller en signal om lämplighet av motsatt kön - andra krafter av naturligt urval är verksamma. Forskarna säger att den miljö en art lever i, hur den bryr sig om sitt unga och flyttbeteende verkar påverka en arts fjäderdräkt. Påfågelsvansar kan vara svåra att missa, men människor är omedvetna om det buller som orsakas av fågelns vackra fjäderdräkt. Forskare har visat att påfåglar skakar svansen för att föra ett ljud som är för lågt för oss att höra. Manliga fåglar kan göra den infraröda mullret för att skrämma bort en annalkande rival eller för att locka en partner. Forskare vid University of Manitoba i Winnipeg i Canada har visat att fåglarna gör infraljud - under 20 hertz - med sina svansar och att andra påfåglar reagerar på dem. De flesta människor hör ljud mellan 20 och 20 000 hertz. När påfåglar skakar sina sagofjädrar, hör de flesta människor ett prasslande ljud. Men vetenskapsmännen fann att fåglarna hörde ett högt ljud på mellan 70 och 108 decibel, enligt den studie som publicerades i tidskriften Animal Behaviour. Manliga och kvinnliga påfåglar blev mer alerta och flyttade runt när de låga ljuden spelades tillbaka till dem av forskare, med hanar skrikande ut som svar. Experter är osäkra på hur fåglarna känner av infraljud, men vet att en del kan känna vibrationer genom benen. Professor Peter Dunn, biolog vid University of Wisconsin-Milwaukee, sade: "En hel del forskning har fokuserat på hur fjäderdräkt färg är relaterad till parning framgång, särskilt hos män. "så detta bör förhoppningsvis få forskare att tänka mer på hur färg påverkar överlevnad, särskilt predation och födosök framgång, i båda könen." Debatten om färgskillnaderna mellan fågelarter har rasat ända sedan Darwins och Alfred Russel Wallaces tid. Darwin grundade sin teori om sexuellt urval på tanken att honorna föredrog färgstarka hanar, vilket gav dem en konkurrensfördel, men Wallace påpekade att honorna i många arter är lika lysande färgade som hanarna. Han föreslog i stället att skillnaderna mellan könen - så kallad sexuell dikromatism - var resultatet av att honor behövde bättre kamouflage för att förhindra att deras bon plundrades av rovdjur. En del forskare har också förbryllat sig över hur ljus fjäderdräkt hos hanar kan ha utvecklats när den potentiellt gör dem till ett mer synligt mål för rovdjur. Detta tyder på att sexuell preferens för ljusa färger spelar en mer kraftfull roll för att bestämma utvecklingen av en art än andra påtryckningar. I ett försök att testa dessa idéer bestämde sig professor Dunn och hans kollegor för att analysera fjäderdräkten hos 977 fågelarter - omkring 10 procent av alla kända arter. Med hjälp av museiexemplar mätte de det ljusspektrum som reflekterades från fjäderdräkten hos både han- och honfåglar. De fann att hanarna på det hela taget tenderade att ha ljusare fjädrar än honorna. Manliga nordliga kardinaler har vanligtvis ljusröd fjäderdräkt (vänster) medan honor är en grå eller brun (höger) Denna hane Gouldian finch har ljus och pulserande fjäderdräkt. Kvinnor har liknande färger men är inte lika ljusa. Men hos omkring 45 procent av fågelarterna hade båda könen en fjäderdräkt som var lika ljusstark. Genom att titta på var fåglarna satt i det fylogenetiska trädet kunde de emellertid dra slutsatsen att färgskillnaden mellan arterna under evolutionstiden tycks ha minskat. I vissa fall har hanar blivit slöare i sina färger medan honor i andra har utvecklats ljusare fjäderdräkt. De fann att båda könen skulle ha tråkigare fjäderdräkt när fåglarna tenderade har mer stillasittande beteende eller fötts upp i tropikerna eller hade unga som behövde mer omsorg, och i arter där hanar spelade liten roll i att ta hand om unga. Påfåglar har färgstarka fjäderdräkter som de skakar för att locka till sig de mycket tråkigare färgade pålarna för att para sig. Professor Dunn och hans kollegor skrev i tidskriften Science Advances: "Även om de flesta studier av fjäderdräkt fokuserar på dikromatism, har evolutionär förändring oftast lett till liknande, snarare än annorlunda, fjäderdräkt hos hanar och honor. "Totalt har både naturligt och sexuellt urval påverkat utvecklingen av fågelfärg, men i många avseenden har de agerat på två olika axlar: sexuellt urval på en axel av sexuella skillnader och naturligt urval på en axel av färg (till exempel, tråkig eller ljus) i båda könen. "På så sätt kan debatten om orsakerna till variation i fågelfärgning lösas genom att man erkänner att naturligt och sexuellt urval i allmänhet har agerat på två olika axlar." Biologer har blivit förbryllade över hur manliga iberiska smaragdödlor har utvecklat sin livfulla blå och gröna färg. Även om den färgstarka huden är användbar för att locka till sig en partner, bör den också göra det lätt för rovdjur att upptäcka. Men forskare från Valencias universitet i Spanien och Porto i Portugal har funnit att dessa 15 centimeter långa ödlor har ett hemligt vapen mot hungriga rovfåglar - deras egen kamouflageapparat. De upptäckte att ödlornas hud är skimrande och reflekterar ljus på olika sätt beroende på vilken vinkel den betraktas från. När varelserna ses uppifrån, smälter de in i sin bakgrund och blir nästan osynliga för fåglar. Men när ödlorna betraktas från marknivå, kan de fortfarande framstå som klart meningsfulla medödlor som lätt kan upptäcka dem som söker sin äktenskapspartner. Iberiska smaragdödlans hud gör det osynliga från ovan men ger dem ljusa färger på marknivå.
Studien genomfördes av forskare vid University of Wisconsin-Milwaukee.
De mätte den han- och honplymfärgade färgen på 977 fågelarter.
Forskarna fann att vissa arter uppvisar skillnader mellan könen medan andra har utvecklats så att båda könen har samma fjäderfärg.
Resultaten utmanar Charles Darwins teori om sexuellt urval hos fåglar.