Få sanningen. av Philip Houston, Michael Floyd och Susan Carnicero. (Icon Books £12.99) Har du någonsin velat veta det bästa sättet att få fram en bekännelse? Inte jag heller, men här är en oväntat fascinerande bok som visar hur man gör just det. Förhör är ett olyckligt namn med beklagliga konnotationer. Inte bara kommer du att lära dig hur man har den skyldiga sång som canaries, denna bok kommer också med några verkligt viktiga insikter om förhörsprocessen. Förhör. En sådan olycklig term, med sådana beklagliga konnotationer. Tortyr, skrikande vånda, elektroder, vattenbrädor — sådana konnotationer. Ja, men det behöver inte vara så, säger författarna, tidigare CIA-officerare som är smärtsamt medvetna om vad "CIA-förhör" anses innebära — tortyr, skrikande vånda, elektroder, vattenbrädor — och som är bestörta över detta rykte. Jag tror att författarna också är emot tortyr och smärta av etiska skäl, men deras avsky är delvis professionell. Eftersom det visar sig att förhör-för-torment är ineffektivt, som CIA: s skickliga specialister har känt till under en tid. Endast amatörer skulle någonsin försöka extrahera bekännelser och information genom att öka spänningen eller ge tumskruvarna en annan tur. Det enda tillvägagångssätt som har någon chans till framgång, ange författarna, är raka motsatsen. Professionella som verkligen vet vad de gör försöker ta alla spår av våld eller konfrontation ur ett förhör, förvandla det istället till en intervju baserad på chummy sympati och förståelse. Goda förhörsledare kommer att sänka rösten, tala långsamt, hävda empati med sina misstänkta och sedan — ja, och sedan bara fortsätta att tala lågt och långsamt verkar vara kärnan. Därför att det som verkar fungera bäst är en förhörsledare som pratar på och på, tyst, lugnande, förstående, ofta repetitivt. "Vi gör alla misstag, Brian. Ingen säger att vi inte gör misstag eftersom, du vet, Brian, vi alla gör misstag, och så vidare och om och om. Den tröstande drönaren i förhörsledarens monolog kan låta tanklös, men den är noggrant skapad och bör innehålla fem nyckelfunktioner. Dessa rationaliserar åtgärden (du behövde pengarna); projicera skulden (det var deras fel att inte betala dig tillräckligt); minimera allvaret (vi har alla snott Post-it anteckningar); socialisera situationen (den här typen av saker händer en hel del, det är ingenting vi inte har sett en miljon gånger); och betona sanningen (om du kunde förklara vad som hände när du tog pengarna, som skulle vara stor och skulle hjälpa oss alla att gå vidare). Handlingar av fruktansvärt våld, grova svek, bedrägeri, stöld, mord — den skicklige förhörsledaren kommer att härma grundlig förståelse av de värsta brotten för att hålla skenet av att vara på den misstänktes sida. Antal tweets CIA övervakar varje dag. Samtidigt kommer förhörsledaren att vara inriktad på att hålla den misstänkte inlåst i ett sätt av kortsiktigt tänkande – hålla fokus på detaljer och detaljer, försöker som galna att stoppa den misstänkte med tanke på de långsiktiga konsekvenserna av att tala om en implicit sanning och befunnits skyldig. Det är en process som har haft enorm framgång, hävdar författarna, även om detta är en framgång som är anekdotisk. Men anekdoterna är ganska övertygande. Ta till exempel Abu Zubaydah, en av de första al-Qaida-ledarna som tillfångatogs, som framgångsrikt vanns över av den låtsas empatiska strategin tills en hårding använde tortyr i stället — och fann att hans offer klamrade sig fast. Boken består huvudsakligen av sådana fallstudier från författarnas förhörande karriärer, kompletterade konstigt med 70-uddade sidor kommentar av en advokat typ som lägger till sina egna juridiska anekdoter för att göra samma poäng. Förmodligen är denna bok avsedd att visa hur CIA: s förhörstekniker kan tillämpas i den normala världen. Men det slog mig att här var en möjlighet missat, eftersom det inte finns något effektivt försök att överföra de professionella metoder till vardagliga situationer: hur man blinka ut sanningen om vilket barn bröt köksfönstret, hur man får din partner att fäss upp om vad som verkligen hände på kontoret party. Men även om den saknar det tricket, finner denna bok sig själv göra, jag tror till sin egen förvåning, ett genuint och viktigt bidrag till den pågående debatten, särskilt i USA, om användningen av tortyr såsom vattenbrädor under förhör av terrorister. Glöm alla etiska argument, säger författarna — varje form av fysiskt tvång, långt mindre tortyr, helt enkelt inte fungerar.
Har du någonsin velat veta det bästa sättet att få fram en bekännelse?
Denna oväntat fascinerande bok visar precis hur man kan göra det.
Men de skickliga före detta CIA författare är emot tortyr och smärta.