(CNN)Vi har inga problem med att ta Wall Streets chefer till uppgift för beslut som lämnar amerikanska familjer ekonomiskt förkrossade, men vi ger Silicon Valley miljardärer ett godkännande när de gör samma sak. Amerika måste inse att i stället för att skapa jobb raderar Silicon Valley dem och lämnar millennials ekonomiskt strandsatta innan deras karriärer kan komma igång. Silicon Valley kastar millennials åt sidan som gårdagens laptop. Den vanliga uppfattningen är att med hårt arbete och god utbildning kan en ung människa i Amerika få ett bra jobb. Men trots att arbetslösheten minskar, sitter universitetsexamen mellan 22 och 27 år fast i lågavlönade jobb som inte ens kräver en högskoleexamen. Andelen unga som försmäktar i lågutbildade lågavlönade arbeten är 44 %, vilket är 20 år högt. Endast 36 procent av de högre utbildningsanstalterna har arbeten som betalar minst 45 000 dollar, en kraftig nedgång från 1990-talet, efter att ha justerat för inflationen. Deprimerande nog har andelen ungdomar som tjänar mindre än 25 000 dollar ökat med 20 procent, vilket är värre än 1990. Med andra ord, de med kandidatexamen hade det bättre före den digitala revolutionen. Om detta kommer som en överraskning, det beror på att bilder från populärkultur driver tanken på att unga college utexaminerade skrumpnar bort dåliga anställningsmöjligheter med deras gör-det-själv attityd. I vår kollektiva fantasi säger millennials: "Inga jobb? Det är okej — jag ska skapa min egen!" Och sedan löser de sina egna problem genom att gå till Silicon Valley med lite mer än en iPhone och en idé att skapa nästa hip app som förmodligen kommer att förvandla dem till över natten miljonärer. Ett fiktivt exempel på denna nya ras av ung idealistisk entreprenör skulle vara Mike Bean, grundare av Internet Behemoth Gryzzl på showen "Parks and Recreation". Spelas av Blake Anderson, Bean bäst kan beskrivas som "barefoot och gravid med idéer." Den mumlande entreprenören erövrar världen praktiskt taget av en slump, beväpnad endast med sin digitala kunnighet, en kan-göra-anda och en förkärlek för att invadera användarnas integritet. Man får för sig att hans framgång kom lätt. Om man bortser från sekretessbekymmer är Mike Beans of America ungefär lika sällsynt som Mark Zuckerbergs. Faktum är att andelen personer under 30 år som äger privata företag har nått en 24-årig låg nivå. Garage över hela landet är inte precis nynnande med millennials lansera tech startups. Men vänta — kommer inte den digitala ekonomin så småningom att leda till bättre jobb? Efter en period av anpassning, kommer inte saker och ting att bli bättre? Tyvärr är det inte den vägen vi är på. En av de största missuppfattningarna om den digitala ekonomin är att för varje medelklassjobb som blivit föråldrat av tekniken finns det ett nytt, lika bra (eller bättre) jobb skapat av Silicon Valley. Men det är precis tvärtom som händer. Den digitala ekonomin förångar de goda jobben och ersätter dem med två typer av jobb: minimilöner (tänk Amazons lageranställda) och så kallade "delningsekonomiska jobb" (tänk Uber-drivrutiner). Jobben inom delningsekonomin är till och med värre än minimilönerna, eftersom de inte erbjuder någon stabilitet eller något skydd för arbetstagarna. Dela ekonomi jobb är inte riktigt jobb alls; de är frilansande spelningar. Silicon Valley är inte skyldig USA jobb. Men något är fel med bilden av en handfull teknikmiljardärer som övervakar ett rike av sjunkande löner, minskat skydd för arbetstagarna och noll anställningstrygghet. Denna digitala ekonomi är inte hållbar. Människor på båda sidor av det politiska spektrumet är oroliga. Liberal luminary Robert Reich, professor vid University of California i Berkeley och före detta arbetsmarknadsminister under Bill Clinton, kallar delningsekonomin "del-the-skraporna" ekonomin. På tal om teknikföretag som utnyttjar arbetskraft på begäran, såsom Uber, Instacart och Taskrabbit, säger han, "De stora pengarna går till de företag som äger programvaran. Skroten går till beställarbetarna." Samtidigt fruktar konservative kolumnisten Ross Douthat en dystopisk framtid där "ett rikt, tekniskt skickligt samhälle inte längre kommer att erbjuda meningsfull sysselsättning till många människor med vanliga talanger." Enkelt uttryckt är Silicon Valleys utopi resten av USA:s dystopia. Och de som straffas mer än någon annan är nyutexaminerade, vars livstidslönepotential redan har drabbats av ett oåterkalleligt bakslag. Och om du tror att ditt eget jobb är säkert, tänk om. Ny forskning förutspår att nästan hälften av alla jobb är mottagliga för automatisering under de kommande två decennierna. Det här är ett stort steg bakåt, men det beskrivs bedrägligt som teknologiskt "framsteg". Som alla som har pratat med ett automatiserat system på telefon på sistone kan intyga, "automatiserad" betyder vanligtvis "tråkig". Vad kan man göra? Hur kan vi bekämpa denna rutschbana tillbaka mot medeltiden? Om vi inte vidtar några åtgärder är vi på väg mot en slags digital världsfeodalism där det finns en handfull kungar, många bönder och ingen medelklass. Det finns ingen enkel lösning, men vi kan göra tre saker omedelbart. Först kan vi sluta glorifiera tech titans och börja prata öppet om Silicon Valleys tvivelaktiga taktik och dess verkliga jobbskapande rekord (dvs., bara följa siffrorna). För det andra kan vi uppmuntra fler stämningar mot de otillbörliga metoder som används av maktcentrum för "delningsekonomi". För det tredje kan vi välja ledare som talar om att hålla Silicon Valley ansvarig för sin makt över hela den amerikanska arbetskraften, inklusive vita medarbetare. Den fiktiva Gryzzls tagline lånar en millennial slang: "Skulle det inte vara trångt om alla var lugna mot varandra?" Det skulle det verkligen. Och om vi vill ha en bättre framtid för Millennials och generationerna efter dem, måste vi utmana den rådande Silicon Valley ethos innan det är för sent.
David Wheeler: Silicon Valley skapar inte jobb; det utplånar medelklassjobb.
Unga college utexaminerade kämpar med brist på jobb, men många fortfarande idolize Silicon Valley.