Många football kärlekshistorier börjar med ett spel som delas med pappa. Jag hade aldrig det här, men jag hade hört historierna och hoppades på den far-son erfarenhet när jag tog min äldste son Jayden till Wembley på söndag. Han är 10 och ett Chelsea-fan som sin pappa. Inte som sin bror Koby som är sju år och nyligen förklarade att han byter lag för att stödja Manchester United. Jag tänkte på incidenten i Paris Metro. Inte för att jag var orolig för de riktiga Chelsea fans men mer så de idioter som satte på skjortan hävdar att vara Chelsea fans utan att bry sig om vilken bild eller meddelande de skickar ut, och är bara ute för att orsaka problem. Chelsea supportrar posera med Michael Duberry (centrum) och hans äldste son, Jayden (andra höger) på Wembley. Chelsea fans hejar på sitt lag i Capital One Cup Final - och Duberry var en av supportrarna på Wembley. Chelsea firar vinna Coca-Cola Cup på Wembley 1998, Duberrys första trofé som en professionell. Jag visste inte vad jag skulle vänta mig. Jag var inte 100 procent säker men vi gick med kollektivtrafik på Jubilee Line till Wembley Park eftersom vi ville gå ner Wembley Way. En kopp final skulle inte vara samma utan det. Det var bra att se Jayden med uppspelt ansikte räkna ner stoppen när vi närmade oss stadion. Så fort vi klev ut från stationen såg vi vågor av människor i blått och vitt. Vilken härlig känsla det var att gå på Wembley Way med min son. Som spelare får du inte uppleva detta. Jag älskade det lika mycket som han. De olika tävlingarna i blå skjortor som gick mot stadion var tydliga att se. Det var inte alls samma bild som rasistiska idioter målade av Chelsea fans på Paris Metro. 'Som spelare får du inte uppleva promenaden ner Wembley Way. Jag älskade det lika mycket som min son, sa Duberry. "Det var en fantastisk känsla det var att gå ner Wembley Way med min son bland olika tävlingar i Blue shirts" Scenerna på Wembley Way kraftigt kontrasterade med beteendet hos vissa fans på Paris Metro förra månaden. Chelsea har en mer kosmopolitisk uppsättning fans än när jag spelade. Du har fans från alla nationaliteter och inte bara brittisk härkomst. Klubben måste vara nöjd med framstegen och Paris incidenten måste ha känts som en smärtsam kick i kort-och-curlies. Efter att ha stannat för att ta pizza, gick vi in och när du ser planen och stadion, kan du inte hjälpa men önskar att du var där ute. Jag spelade min enda Wembley Cup final i mars 1998 i samma tävling, men då känd som Coca-Cola Cup. Vi slog Middlesbrough 2-0 och det var min första trofé som proffs. Chelsea supportrar på Wembley var en blandad uppsättning fans från olika raser, familjer och grupper. "När John Terry gjorde det första Chelsea målet jag njöt av en lysande, att far-son ögonblick av att fira" När vi tog våra platser, gav jag honom en historielektion om dagen jag spelade i denna sista 17 år sedan. Omkring oss åter fanns en blandad uppsättning Chelsea fans från olika raser, familjer, grupper av pojkar och far och söner. Efter ett tag frågade några efter bilder med mig och erbjöd mig också några vänliga ord om min tid på klubben, pappor förklara för sina barn jag brukade spela för Chelsea och få mig att känna mig gammal. Flagg vinka och sjunga låtar med Jayden och de andra Chelsea fans var bra. Jag var bara tvungen att se till att han missade vissa ord till några låtar och det var bra. När John Terry gjorde det första Chelsea målet det var lysande, att far-son ögonblick av fira var ovärderlig, sedan att se de andra fansen fira med honom var bra. Och precis när jag trodde leendet på hans ansikte inte kunde få större sin favoritspelare, Diego Costa gjorde den andra. 'Diego Costa (höger), min sons favoritspelare, gjorde det andra målet att försegla seger för Chelsea' Costas avböjda ansträngning slog Hugo Lloris att göra det 2-0 till Chelsea i Capital One Cup finalen. När den sista visselpipan gick, kramade och kramade vi främlingar och såg JT lyfta trofén som förde mig tillbaka minnen av Dennis Wise som lät Gianluca Vialli lyfta trofén 1998. Vi åkte hem på Tube bland massor av Spurs fans, besvikna men sjungande mycket högt. Jayden skrattade varje gång han hörde ett ohyfsat ord. Det var den enda delen av dagen när jag kände mig obekväm. Det var synd att höra fler historier om påstådd rasism på ett tåg senare på natten. "Titta Terry lyfta trofén med sina lag-kamrater förde tillbaka minnen av min Coca-Cola Cup seger" Costa och Terry posera med Capital One Cup trofé på Wembley planen efter 2-0 seger. Ju förr ett starkt radikalt straff för ett sådant beteende införs, desto bättre är det för alla. Tack och lov såg vi inget liknande. Jag hade njutit av dagen som en svart far och en Chelsea fan som såg sitt lag vinna på Wembley. Den enda färg som betydde något var samma färg som var lindad runt koppen.......Blue. "Den enda färg som betydde något var ett av banden på trofén, och de var Chelsea blå"
Jag tog min son till Wembley för att stödja Chelsea i Capital One Cup finalen.
Chelseas stöd på dagen var mångkulturellt och välkomnande.
Min enda oro var de oförskämda ord som min 10-årige son kunde höra.
Men nyheter om mer påstådda rasism av fans på ett tåg var en besvikelse.
Jag njöt av dagen som en svart far och en Chelsea fan se sitt lag vinna.