Gör dina hjältar dig besviken? Du är inte ensam. De flesta människor längtar efter förebilder, för någon att beundra och efterlikna. Men då och då: Crash! Om inte superhjältarna utför sitt vördnadsbjudande arbete i serietidningarna eller filmerna, glider de så småningom bort från piedestalen; eller kanske de krossas ner till marken, bryta sig in i för många bitar för att reparera. Beundraren lämnas förtvivlad eller desillusionerad. Om du vill beundra någon helt och fullt, bör du inte titta alltför noga. Om du vill beundra dem på ett smart sätt, bör du hålla fast vid dig själv för åtminstone ett visst mått av besvikelse. På den politiska arenan, säsongen av granskning och avslöjanden är bara att komma igång med Hillary Clinton och hennes e-post praxis som utrikesminister under mikroskop. Efter en presskonferens i Förenta nationerna på tisdag, oroar sig hon för att hon är för hemlighetsfull och beräknande dyker upp igen. För vissa diehard supportrar handlar allt detta om Clinton-hatande republikansk politik. Men för människor som kan ha betraktat Clinton som en förebild och inspiration kan det väcka tvivel. Är Hillary en hjälte eller är hon inte att lita på? Eller finns det något helt annat svar? För mig var två individer särskilt en gång viktiga hjältar. För ett par veckor sedan, under en resa till Mellanöstern, hade jag den oväntade lyckan att träffa någon jag har beundrat i många år: Liberias president och Nobels fredspristagare Ellen Johnson Sirleaf. Jag fick tillfälle att prata med henne, och samtalet gjorde mig ännu mer imponerad av henne. Hon är en inspirerande kvinna. Jag twittrade en bild av presidenten och mig och kallade henne "min hjälte", ett ord jag sällan använder. Senare fick jag ett svar (sedan borttagen) från en Twitter-anslutning som informerade mig om att Sirleaf har ett dystert rekord om homosexuellas rättigheter och hade mycket offentligt meddelat att hon skulle vägra att underteckna ett lagförslag för att avsluta fängelsestraff för homosexuella liberianer. Händelsen påminde mig om vad som har hänt med en annan kvinna som jag har beundrat mycket under årens lopp, den burmesiske demokratifientlige ledaren Aung San Suu Kyi, som också vunnit Nobels fredspris. Suu Kyi uthärdade årtionden av husarrest och stora personliga svårigheter för att hjälpa sitt folk att vinna frihet från en hård militärdiktatur som befäste sig i ett halvt sekel. Det verkade hopplöst, men hon envisades modigt. För fyra år sedan förändrades situationen. Myanmars regering (även känd som Burma) befriade henne från arrestering och hon blev ledamot av parlamentet och en inflytelserik politisk ledare. Den kvinna som stod fast för sina principer har plötsligt tigat om ett av de värsta övergrepp som fortfarande förekommer i hennes land: den brutala behandlingen av minoriteten i Myanmars Rohingya. Detta gjorde många av hennes beundrare besvikna. Liksom Sirleaf i HBTQ-frågor, Suu Kyi gör kalla politiska beräkningar i frågan om Rohingya, väger kostnader mot nytta, och bortser från principer i processen. Betyder det att vi bör ignorera dessa kvinnors otroliga meriter? Bör vi bortse från att Sirleaf blev den första kvinnan som blev demokratiskt vald till president i hela Afrika, tog över ett land som plågades av ett brutalt inbördeskrig och vägledde det mot en bättre framtid; inspirerade afrikaner att kämpa mot korruption och visa kvinnor överallt att de kan göra skillnad? Bör vi bortse från Suu Kyis häpnadsväckande förmåga att rikta internationell uppmärksamhet mot en repressiv regim, betala ett enormt personligt pris och slutligen lyckas? Eller bör vi ignorera deras avsiktliga blinda fläckar i politiskt obekväma frågor, även om de rör mänskliga rättigheter, som skulle stå i centrum för vad som drev dessa ledare? Utmaningen är för var och en av oss att göra bedömningar grundade på våra egna värderingar. Tänk på Thomas Jefferson, mannen som komponerade ett av de mest anmärkningsvärda dokumenten i människans historia - självständighetsförklaringen. Orden -- "Vi håller dessa sanningar för att vara självklara, att alla människor är skapade jämlika" -- är djupgående och historiskt föränderliga. Och ändå, Jefferson, vi vet nu, hade en mörk sida, en som innefattade inte bara slavägande, men också misshandel av människor han köpte och sålde. Mänskliga brister finns i alla storlekar, några små, några överväldigande. Män som har uppnått statusen som nära helgon var kända som djupt bristfälliga av dem som står dem närmast. Mahatma Gandi och Nelson Mandela var hemska fäder. Steve Jobs, mannen som gav oss våra älskade iPhones och iPads, som gjorde tekniken till ett oemotståndligt, magnifikt tillskott till våra liv, visar sig ha varit en idiot på vissa sätt. Han var ett geni, men han var, som en recensent av hans biografi uttryckte det, "ett rövhål i världsklass." Sportstjärnor har krossat sina beundrares hjärtan. Från Lance Armstrong och alla de som tog prestationshöjande droger till idrottare som misshandlar sina makar, ljudet av hjältar som kraschar från piedestalerna har varit öronbedövande. Och vi kan vara säkra på att det finns många fler peccadilloes som skulle hittas om linsen stängdes in tillräckligt hårt. Faktum är att det inte finns några fullkomliga människor. De gamla grekerna tog det ännu längre, vilket gav deras gudar djupa, till och med förödande mänskliga brister. De hade fortfarande sina starka sidor, men deras svagheter kunde tvinga dem att fatta beslut och ta dem i katastrofala riktningar. När bara dödliga som resten av oss försöker avgöra vem som är förtjänt av hjältedyrkan, bör vi dämpa våra förväntningar. Människor kommer att göra oss besvikna. Sanningen är att jag nästan är allergisk mot hjältedyrkan (trots att senaste tweet.) Det finns människor jag beundrar, men jag tycker det är bäst att fokusera på individers egenskaper när jag tycker att de är inspirerande och värda beundran -- vare sig det är en flicka från Pakistan eller en särskilt modig och klok offentlig person. Jag försöker uppskatta stunder av hjältemod och imponerande personlighetsdrag. Det finns talangfulla, modiga, inspirerande politiker, skådespelare, aktivister, konstnärer och författare. Men när det gäller superhjältar hör de hemma i serietidningarna och filmerna.
Frida Ghitis: Gör dina hjältar dig besviken? Du är inte ensam.
Ledare som Ellen Johnson Sirleaf och Aung San Suu Kyi är beundransvärda, men inte perfekta.