Prins Charles kan ofta hittas i sin studie sent på kvällen skriva brev till ministrar, statstjänstemän och andra framstående personer. Långt efter det att tjänarna – och hans fru – har dragit sig tillbaka till sina sängar i Clarence House, kan Prins Charles ofta hittas i sitt arbetsrum, en lampa som brinner på skrivbordet när han skrapar bort med svart bläck. I sin mest produktiva period har hans passionerade ord utgjutit 1.000 brev om året till ministrar, statstjänstemän och andra framstående offentliga personer. För vanliga mottagare är denna korrespondens känd som de "svarta spindeln" memos, som har dumpat på skrivborden av på varandra följande regeringsmedlemmar i över tre decennier. En understruken fras här, ett utropstecken där och noter av betoning i marginalerna överallt. Detta har varit Prinsens sätt att hantera dagens frågor så länge nu att ingen i hans stab kan minnas en tid då han inte skapade dessa ofta hjärtliga missiationer i nattens döda. Han ser det som sin konstitutionella plikt att tala sitt sinne om de ämnen som betyder något för honom. Ja, ju närmare tronen han kantar, desto mer opinion verkar han bli. Han erkänner villigt att han är en "inbiten interferent och lägga sig i". Förra veckan försvarade han sällan sina inlägg under ett besök i Washington. Frågade varför han "fortfarande brydde sig så mycket om miljöfrågor, svarade han: "Ja, jag ska vända den åt andra hållet. Jag tror att du skulle bli förvånad om jag inte brydde sig om saker och ting, och tillade: "Det finns en hel del att oroa sig för. för vissa har dessa lagöverträdelser blivit farligt partipris och politik – en anklagelse Charles förnekar. I privat, hävdar han att eftersom han har varit runt så länge och möter så många olika människor hans egna erfarenheter av många frågor är ofta större än de av ministern anklagas för att ta itu med dem. Det finns faktiskt ett argument som han skulle ha undvikit om de 27 brev som skrevs till sju Whitehall-avdelningar under en sexmånadersperiod mellan september 2004 och mars 2005 – och tog tillbaka initiativet – genom att avslöja dem i sin helhet. En före detta rådgivare säger mig att han skulle ha uppmanat prinsen att publicera dem på sin webbplats för att låta allmänheten bestämma sig för deras innehåll. "Publicera och fördöms, eftersom vad han sa var bara stort sunt förnuft som skulle slå ett ackord med allmänheten," säger ex-aide. I stället har en rättslig strid utkämpats i tio år. Enligt före detta justitieminister Dominic Grieve, som kämpade hela vägen till Högsta domstolen eftersom han sade noterna riskerade att offra den framtida kungens politiska neutralitet, speglar de prinsens "mest djupt hållna personliga åsikter och övertygelser". Men inte alla hans åsikter kommer till uttryck med vett. Långt innan dessa farhågor dök upp var det känt att Charles var i strid med den dåvarande labourregeringen. År 2002 rapporterades han ha berättat för Tony Blair att regeringen inte skulle våga attackera "svarta, homosexuella och etniska minoriteter" på det sätt som anhängare av rävjakt förföljdes. Och till detta fogades den alarmerande synpunkten, som tydligen gjordes av prinsen till en högre politiker, att om labourregeringen någonsin förbjöd rävjakt, "Jag kunde lika gärna lämna detta land och tillbringa resten av mitt liv med att åka skidor". Före detta justitieminister Dominic King (till vänster) kämpade hela vägen till Högsta domstolen. Långt innan hans rädsla dök upp var det dock känt att Charles var i strid med Tony Blairs (höger) Labourregering. Ett mycket känsligare brev läckte till posten som han skickade till lord Irvine, den dåvarande kanslern. I den berättade Prinsen om nya hygienlagar i vårdhem som förbjöd frivilliga arbetare från att laga mat i sina egna hem och sedan tog dem till bostadshus för äldre eller hospices att värmas upp och serveras. Han kastade förakt över lagstiftningen och skrev: "Många av dessa frivilliga är medelålders kvinnor som har lagat mat åt sina familjer i 40 år utan att förgifta någon. – För att skydda äldre från en liten men teoretisk risk riskerar en hel grupp frivilliga att bli alienerade. Denna typ av människor kommer inte att frivilligt om de är nedlåtande eller om regleringen gör det opraktiskt..I samma brev, han föraktade lagstiftning, också påverkar tillagningen av livsmedel i vårdhem, som gjorde att personalen kastade bort träbitar och ersätta dem med plast som färgkodade för kött, grönsaker och fisk – bara för att hitta de var tvungna att ändra tillbaka dem igen eftersom trä visade sig vara mer hygieniskt än plast. Charles tog också upp frågan om brandsäkerhetsdörrar i bostäder som enligt lag bör vara så starkt sprungna för att se till att de stänger att många bräckliga gamla människor inte kunde öppna dem. Och han klagade över "övergången av allt mer normativa lagar... den klanderkultur de i praktiken kan uppmuntra, och den byråkratiska byråkrati som åtföljer nya regler. Ju mer jag talar med människor, desto mer övertygad är jag om att denna kumulativa effekt har potential att vara djupt frätande på strukturen i vårt samhälle... Han ifrågasatte också hur nya regler och förordningar gjorde människor så överdrivet försiktiga att även kvaliteten på armén utbildning påverkades. Militära övningar med levande ammunition var så sällsynta eftersom "moderna säkerhetsåtgärder är så stränga att han fruktade för effektiviteten av utbildningen när soldaterna var tvungna att möta den verkliga saken. Prins Charles tros en gång ha konfronterat lord Irvine med sin oro över lagen om mänskliga rättigheter. Prinsen tog också upp den extraordinära men alltför realistiska möjligheten – en möjlighet som han hade fått höra var de nuvarande trenderna ledde oss – att en soldat stämde sin överordnade för att ha fattat ett dåligt beslut i strid vilket resulterar i att han blir sårad. Och han nämnde att han hade hört talas om ett fall där den överlevande medlemmen av ett tvåmannaflygplan som kraschade stod inför en möjlig dråpstalan, liksom hotet om att bli stämd av den andre pilotens änka. "Varför skulle någon annan pilot i den divisionen, som vet att det finns en risk för rättstvister om han får det fel, ta någon beräknad risk, utöva sitt professionella omdöme, pressa sig till gränsen eller flyga i marginellt väder," Charles frågade. – Kort sagt, varför ska individer fortsätta att verka på det sätt som alltid har gjort våra väpnade styrkor så kapabla och professionella om en annan uppsättning regler som bygger på individuella rättigheter gör de potentiella straffen för stora? Han konfronterade också lord Irvine med sin oro över lagen om mänskliga rättigheter. Läckan av brevet orsakade en politisk storm och skickade Downing Street till härdsmälta. Kungliga assistenter reagerade genom att säga att Prinsen såg sig själv som en "dissident" som motarbetar den nuvarande politiska opinionen. Andra sade att Charles hade blivit den enda effektiva oppositionen mot den då allsmäktiga labourregeringen. Kan Charles vara tyst nu? Det verkar högst osannolikt. Prinsen har fått stöd av statsministern för att fortsätta skriva. Informationsfrihetslagarna har redan ändrats för att ge honom absolut undantag för sina framtida kontakter med ministrar och David Cameron har antytt att de kan skärpas ytterligare för att förhindra denna veckas dom från Högsta domstolen. Det skulle verkligen vara ur karaktär om han skulle vara tyst. Visst hans entusiasm – och, låt oss inse det, vissa fördomar – är ogenomträngliga, och så länge han är prins av Wales tror han att han har carte blanche att ingripa så mycket han vill.
Prins Charles skriver ofta till ministrar, statstjänstemän och offentliga personer.
Som mest produktiv har Charles skrivit 1000 brev om året.
Till vanliga mottagare är dessa brev kända som "svarta spindeln" memos.
Tidigare läckta brev avslöjar dock en ögonblicksbild av hans politiska åsikter.