Vår pelare-låda röd, öppen Chevrolet skulle misslyckas sin Mot avbysmå. Fjädringen är borta, bara förardörren öppnas inifrån och det verkar inte ens finnas någon hastighetsmätare. Men det är fortfarande på gång och det är mycket roligt. Lite som Kuba, faktiskt. Alla säger att du måste gå nu innan invasionen av kycklingklimpen förändrar allt efter president Obamas beslut att häva sanktionerna efter 55 år. En plats med ett förflutet och en framtid: Havanna är en suggestiv stad, rik på spansk kolonial arkitektur. Förvisso behövs det förändringar i ett land där nästan alla nekas tillgång till internet, där de flesta människor tar hem omkring 20 dollar i månaden, där det fortfarande finns ransonering och där de inte tror på revolutionens "Triumph" fortfarande gör dig till en fiende till staten. Men om man vänder sig om tar det årtionden, inte år. Den verkliga anledningen till att gå nu är för att det kubanska folket är anmärkningsvärt vänligt, ärligt och artigt - och Havanna är som ingen annanstans på jorden. Vart vi än går finns det en sund skepsis mot Castro-åren och vad som skulle kunna hända om utomstående någonsin tillåts köpa mark och egendom. Vi är i den öppna Chevy (inte köra den) på väg till Ernest Hemingway hus, 20 minuter från Havanna. Vi har redan slagit ner en daiquiri på Floridita, där en staty av den store mannen upptar slutet av baren, och vi har jagat upp det med en mojito på La Bodeguita del Medio, en annan av hans hängplatser nära den sublima katedralen Square. Innan dagen är slut, kommer vi att sjunka mer på La Terraza i fiskebyn Cojimar, inspirationen till den gamle mannen och havet, som hjälpte Hemingway att vinna Nobelpriset för litteratur 1954. Vid ratten: Trots olika mekaniska problem, Mark lyckades ta till vägen i Kuba. Han köpte Finca Vigia 1940 och bodde där i 20 år. Det var ungefär så han lämnade det. Bullfighting scener och uppstoppade djur hänger från väggarna, hans skrivmaskin sitter på skrivbordet och rom tävlar om utrymme med sina böcker. Be att få träffa Ada och ta med en översättare. Hon har tagit hand om huset i över 20 år. När jag frågar henne vad Hemingway skulle göra med Kuba idag, fylls hennes ögon av tårar. "Jag vet inte", säger hon, "men Hemingway älskade Kuba." Tillbaka i Havanna tar vår guide oss till Revolutionsmuseet, där Fidel, naturligtvis, är stjärnan i showen - men George W. Bush har en walk-on del i skurkens galleri med rubriken: "Tack kretin för att hjälpa oss att göra socialismen oåterkallelig." Full av karaktär: Trinidad är en turistisk - men charmig - kolonial stad tre timmar sydost om Havanna. Det som slår oss tillbaka är skönheten i de förfallna storhusen, palatsen och torgen. Det får dig att undra varför britterna gav Kuba tillbaka till Spanien 1763 i utbyte mot Florida. Miami eller Havanna? Ingen tävling. Ett skämt som fortfarande gör rundorna är att revolutionen misslyckades på tre fronter: frukost, lunch och middag. Och det är inget att skratta åt. Det finns bara så mycket torr fisk med svarta bönor på sidan som en man i Havanna kan ta. Vår bästa middag är på Mama Ines, där Fidels ex-chef har öppnat sin egen restaurang. Han är en engagerande kille och väggarna hänger med svartvita bilder på honom och hans tidigare chef. Du måste absolut äta på La Guarida, inrymt på tredje våningen i en härlig, söndersmulad byggnad. Maten är lika tråkig som någon annanstans, men upplevelsen är utsökt: antika vinglas, nikotinfärgade väggar, små balkonger med plats för ett bord vardera. Det finns musik överallt i Havanna, förstås. Det som överraskar oss är konsten. Vi har en rundtur i två ateljéer där Fidel är karikaturerad som en falsk Jesus Kristus och en sexgalning. Clutter och färg: Kubas halvsekel på en lem har bevarat Havanna i ett förfallet men vackert tillstånd. Det finns inte många anständiga hotell i huvudstaden. Vi väljer den dyra Saratoga mittemot den stora Capitolio byggnaden (en meter högre än Capitol Hill, av vilken det är en nästan perfekt replika) eftersom det har en pool på taket. På vägen till Trinidad, en kolonial stad tre till fyra timmar bort, kallar vi in vid Grisbukten och tittar på en 20-minuters propagandafilm om den misslyckade amerikanska invasionen, sedan tillbringa ett par timmar i Cienfuegos, vilket ärligt talat lämnar oss kalla, trots 30 graders temperaturer. Trinidad är charmig, men turistisk. Två nätter här (vi bor på den utmärkta Iberostar Grand) finns gott om. Det var en gång välmående tack vare sockerbruk. Idag, dess kullerstensgator hus restauranger och presentbutiker. Två rätter och en flaska drickbart vin kan drickas för 20 pund per huvud. En av Kubas bästa stränder, Playa Ancon, ligger åtta kilometer bort. Vi hyr cyklar och trampar av i solnedgången, sedan övertala en lokal att ta oss tillbaka i sin rostande smällare, cyklar i kängan. Slå rätt anteckningar: Du kan hitta - som Mark gjorde - musik och konst i många hörn av Kuba. På vägen tillbaka till Havanna stannar vi kort i Santa Clara, där resterna av Che Guevara, revolutionens affischpojke, ligger i en stor minnesbyggnad. Vi dröjer inte. Vi har gjort vår del med avseende på Kubas förflutna och återvänder till Havanna, där framtiden är på allas läppar. Vår sista natt är i en privat lägenhet på översta våningen i en byggnad i bostadsområdet Vedado. Efter middagen finns det bara tid att ta en häst och vagn tillbaka till gamla stan, nu ett världsarv. Vad kommer att hända med Kuba? Ingen vet. Livet kommer förhoppningsvis att bli bättre för långlidande kubaner, men det kanske inte är en så stark cocktail för oss andra. Ultimate Travel Company (020 3051 8098, www.theultimate travel company.co.uk) erbjuder sju-nätters pauser i Kuba från £3,425 per person på en säng-och-frukost basis, inklusive fyra dagar i Havanna, tre nätter i Trinidad och en sista natt i Havanna på Penthouse Ydalgo. Inkluderar guidad sightseeing, visum, retur Virgin Atlantic flyg och privata överföringar.
Kuba förväntar sig en tillströmning av amerikanska turister efter upphävandet av sanktioner.
Författaren Ernest Hemingway älskade Kuba och köpte Finca Vigia 1940.
Ät på Mama Ines, där Fidel Castros ex-chef har öppnat en restaurang.