(CNN)Den palestinska frågan dominerar den internationella nyhetsbevakningen av Israel, med bilder av missiler, terrortunnlar och misslyckade fredsförhandlingar som ofta stänker över TV-skärmar och tidningar. Så ni tror att säkerhet skulle vara den centrala frågan i tisdags israeliska val, eller hur? Det korta svaret är nej. Undersökningar efter undersökningar i Israel har bekräftat att allmänheten ser de höga levnadskostnaderna som den främsta frågan för väljarna i detta val. Till och med en majoritet av Israels arabiska medborgare inom gränserna före 1967 - av vilka de flesta identifierar sig med palestinierna på Västbanken och Gaza - ser socioekonomiska frågor som en prioritering för tisdagens parlamentariska undersökning snarare än att främja den israelisk-palestinska fredsprocessen. Vad är det som förklarar denna uppenbara likgiltighet? För det första är fred och säkerhet fortfarande den viktigaste underliggande frågan i den israeliska politiken, trots vad opinionsundersökningarna antyder. De viktigaste partierna inser att de måste gå över trovärdighetströskeln i denna fråga, och de inkluderar därför tidigare högt uppsatta arméofficerare och diplomater i sina led. Vad de än säger till opinionsbildarna fortsätter många väljare att rösta i första hand i denna fråga. Men eftersom de flesta sådana väljare är starka anhängare av högern eller vänstern och redan har bestämt sig, är det osannolikt att de ändrar sin röst mellan dessa två block, så deras röster är inte aktuella i dessa val. Detta var inte alltid fallet -- en betydande grupp väljare som en gång svängde fram och tillbaka mellan höger och vänster. Men sedan en tid tillbaka har majoriteten av israelerna intagit en gemensam ståndpunkt i den palestinska frågan. I princip fortsätter de att förespråka en tvåstatslösning och de är beredda att göra omfattande kompromisser i utbyte mot verklig fred - större eftergifter än på 1990-talet under fredsprocessens höjdpunkt. I praktiken anser dock samma majoritet att även om en israelisk regering skulle gå med på fler kompromisser än de anser vara godtagbara, skulle Israel fortfarande inte få det minimum som krävs för fred och säkerhet för att göra affären värd besväret. Varför? Erfarenheten har verkligen lärt mellersta Israel att vara djupt skeptiskt till möjligheten till fred med palestinierna, oavsett hur den israeliska regeringen ser ut. År 2000 enades till exempel en arbetarstyrd regering om en palestinsk stat i hela Gaza, 97 procent av Västbanken och det arabiska östra Jerusalem, inklusive den heligaste platsen i judendomen, Temple Mount. Ändå förkastade Yasser Arafat avtalet, men palestinierna inledde en våg av självmordsbombningar mot israeliska civila utan motstycke. Lägg till att senare ensidiga israeliska tillbakadraganden från södra Libanon och Gaza resulterade i att tiotusentals raketer avfyrades mot israeliska civila, och 2008 års beslut av den palestinska myndighetens president Mahmoud Abbas att avvisa Israels premiärminister Ehud Olmerts fredsförslag – en plan som liknar de Clintonparametrar som Arafat förkastade 2000 – och Israels vaksamhet är lätt att förstå. Sedan dess har läckor från den senaste omgången fredsförhandlingar endast tjänat till att stärka den israeliska allmänhetens skepticism -- Likudledaren Benjamin Netanyahu var enligt uppgift beredd att acceptera en palestinsk stat baserad på 1967 års gränser, bara för att Abbas skulle vägra att engagera sig positivt med en bred amerikansk fredskontur inklusive detta element, enligt Israels kanal 2, även när han presenterades direkt av president Obama själv. Som ett resultat av allt detta bestämmer en stor del av väljarna sin röst utifrån andra frågor, där väljarna hoppas att politiska förändringar i Israel faktiskt kan göra en verklig skillnad i deras liv. Den troligaste kandidaten till kungaparet efter valet är Moshé Kahlons centristiska parti Kulanu, vars agenda är att sänka levnadskostnaderna i Israel. (Kahlon vann berömmelse i Israel genom att dramatiskt sänka kostnaderna för mobiltelefonanvändning genom att införa omfattande konkurrens på marknaden.) I linje med stämningen hos allmänheten ger ex-Likudnik en moderat bild av den palestinska frågan och verkar försöka undvika att diskutera freds- och säkerhetsfrågor. Faktum är att en högre israelisk tjänsteman berättade för mig att Kahlons team har avrådts från att ens nämna ordet "fred" för resten av kampanjen. Det säger allt.
Israel håller parlamentsval på tisdag.
Jonathan Rynhold: Trots opinionsundersökningar, fred och säkerhet nyckelfråga.