Det gröna partiet kommer att avslöja sitt stora vapen för den allmänna valkampanjen – ett surt, surt, medelålders "pojkband" bestående av David Cameron, Ed Miliband, Nick Clegg och Nigel Farage. Partiet, som försmäktar med sex procent i opinionsundersökningarna, rekryterar lookalikes för att skildra de fyra huvudpartiledarna i en partipolitisk utsändning som ska visas nästa månad. Märkligt nog anlitar De gröna till och med en skådespelerska för att spela sin egen ledare, den gaffe-prone Natalie Bennett, och har lagt fram ett casting call för lämpliga kandidater. Strategister föreskriver att hennes dubbelgångare är i slutet av 30-talet till mitten av 40-talet – även om Bennett är 49 – och vara "som en lärare, livserfarenhet under hennes bälte. Hon måste också vara förnuftets röst, vänlig, varm och tillgänglig men har ett budskap att komma över. De fullständiga outgrundliga detaljerna om vad De gröna tror är "en rolig, smart och uppfriskande idé" avslöjas i en läckande gjutning kort. Fake that: Vår mock-up av (vänster till höger) partiledare David Cameron, Nick Clegg, Ed Miliband och Nigel Farage som ett pojkband. Det tillägger att fyra manliga partiledare som ser ut som "bör vara onaturligt intensivt, känslomässigt och passionerat – som ett pojkband. Massor av glödande blickar, djupt tänkande och själslig sång. Tjocka surrningar av kraftfulla långsamma rörelser och klenmodiga blickar kommer att bidra till att intensifiera dramat. – De må vara ledare för olika partier, men de verkar kunna samma texter till samma låt och vara i perfekt harmoni. Jag gillar tanken på att när sången bygger och klimaxerar så avslutar de bokstavligen varandras meningar... så löjligt i harmoni är de. – Framför allt bör de alla se otroligt nöjda ut. Det kommer att bli roligt att ha missnöjda reaktionsbilder av de andra ledarna i slutet när Gröna Partiets sunda förnuftsbudskap levereras. på lookalikes, det tillägger: "Det skulle vara bra om ledarna var något snyggare, mer buff och hunkier än de faktiska ledarna i verkliga livet. På sätt och vis ser de sig själva i sina egna sinnen. Men detta är inte en prioritet. Först och främst måste de registrera sig som politiker. och Mindre vänliga kritiker kan antyda att De gröna måste registrera sig som politiker själva. Några av de crange-inducerande texterna i Green Partys låt spoof. Det är sötare när vi är överens, ett parti politisk harmoni (Oh baby) Förlora din röst hämningar, gå med i den enda sanna koalitionen (oh-ahh-lii-shuuun) Låt oss frakta detta gröna och trevliga land. Kom igen Eddie, gå med i bandet. Allmänheten kommer inte att veta vad de ska göra, om de måste välja mellan mig och dig-uuuu. Valet mellan oss kunde inte vara tydligare. - Oxford! - Vad är det? - Cambridge! - Vad är det? Mångfald för dig. Oavsett om det är Trident eller High Speed 2, den mindre av fyra onda är upp till dig. MOS man: hur jag gatecracated världens ofunnitigaste skicka upp. Av Adam Lee-Potter. Det är ovanligt nog att vara i samma rum som herrar Cameron, Miliband, Clegg och Farage. Men att vara i en backstreet Soho studio med 13 versioner av dem gyrating, pouting och cavorting runt var bortom bisarrt. Välkommen till gjutningssessionen för vad som måste hända som den mest toe-curlingly hemska partipolitiska sändningen någonsin. Jag infiltrerade i hemlighet provspelningen under skenet av att vara en ersatz David Cameron. Det var tydligt att de var desperata. Jag mejlade, bara några timmar före provspelningen, och berättade för dem – ärligt talat – att Gok Wan en gång berättade för mig att jag såg ut som statsministern. Ring oss inte: Vår reporter Adam går på den förfärligt besvärliga provspelningen för Green Party-sändningen. Sa jag att de var desperata? Jag hörde tillbaka inom några minuter – och kvinnan frågade inte om jag var en professionell skådespelare eller hade en agent. Det är jag inte, uppenbarligen! Jag fick veta att jag skulle provspela för Cameron klockan 14 nästa dag och att arvodet – bara för att dyka upp – var 250 pund. Bra. Men e-postmeddelandet varnade mig bör vara beredd på att "boyband it up" – möjligen de fyra mest upprörande ord jag någonsin har fått. På Die-Casts kontor blev alla 13 av oss tillsagda att lära oss våra linjer – vilket verkade vara en smula rikt på Gröna partiet när dess egen ledare inte kunde minnas hennes i en "bilkrasch" intervju med Londons LBC radiostation. Jag skyndade mig att memorera texterna i Take That och Greatest Day – den mawkish pop video som vi var inställda på att återskapa. Sedan fem minuter senare, det hela ändrades: vi blev tillsagda att glömma det och istället råna upp på en "Det är sötare när vi alla är överens version. Detta blev snabbt mer förvirrande än en Green Party konferens, inte minst eftersom trots att medelålders och lämplig, Jag ser inte på alla som Cameron. Men sedan såg de andra tre i "mitt pojkband inte alls ut som deras förmodade dubbelgångare heller. "Ge mig lite smoulder," direktören bönfallde. "Var så förförisk du kan. - Ge mig mer. Jag är 44 år, för guds skull. Jag försökte smoulder, vilket är svårt nog i bästa av tider, men smärtsamt pinsamt när du blir tillsagd att läppsynkronisera till en ljummet bakspår. Jag kunde inte låta bli att tro att detta var en del av det demokratiska systemet våra förfäder dog för. Att lagen kräver att landets radio- och TV-bolag faktiskt tittar på detta skräp. Kaos tornade upp sig när någon försåtlig kille – jag har ingen aning om vems utseende han skulle vara – erkände att han inte hade en kostym med sig. Desperat: De gröna anställer till och med en skådespelerska för att spela sin egen ledare, den gaffe-prone Natalie Bennett (bildad), och har lagt ut ett casting call för lämpliga kandidater. Den söta kvinnan som styrde skickade honom till Marks & Spencer och sa åt honom att ta tillbaka det för en återbetalning efter giget. Sen gick internet ner. Åh, och de kunde inte räkna ut hur man spelar banan. Sen var det volymkontrollen. Jag ringde min fru just nu. "Är det här april dårdagen?" kom hennes svar. Slutligen, efter en orolig, 30-minuters försening under vilken proffsen gungade bullrig och masserade sina stämband, och jag – um – inte, vi var på. Den korta repetitionen var över och detta var den riktiga auditionen. Jag var med i den första omgången hoppfulla, vilket jag tog som ett lovande tecken. Vi eskorterades till ett litet, ljust rum. Bakom kameran fanns ett sortiment av trendiga typer i skogshuggare och massor av ansiktshår. Vi läste upp våra namn och poserade för profilbilder. Vi mimmade sedan till sången. "Försök att smita som ett riktigt pojkband," sade regissören tålmodigt. "Gör verkligen det. Jag försökte kanalisera min inre One Direction men jag slutade se ut som om jag hade en passform i den djupa änden av en swimmingpool. Vi fortsatte ändå att skräna omkring. Sedan, oroande, Clegg dubbel kramade mig – jag vet inte riktigt varför – som vi flyttade in i den andra versen. Verkligen avskyvärd: Reporter Adam beskrev sina ansträngningar som "David Brent på ett tonårsdisco: plågsamt och något off" Shakespeare det är inte, men De gröna hoppas tydligt att denna låt kommer att ramma hem sin poäng: när det finns lite att dela de viktigaste partiledarna, rösta på oss i stället. Därefter blev vi tillsagda att "avlägsna kameran, en efter en. Jag surade, dåraktigt och försökte till och med morra lite. En av besättningen tutade, inte oresonligt, när jag smekte mitt bröst och jämnade till och med ut ögonbrynet med ett slickat finger. Ja, det var verkligen så hemskt. Föreställ dig David Brent på ett tonårsdisco: plågsamt och något off. Slutligen fick vi mimera för att filma som om vi höll ett politiskt tal. Vi flaxade luften och gjorde den där roliga spetsiga saken med våra tummar som Cameron gillar att göra. Den Miliband lookalike – den enda även på avstånd som hans berömda "dubbel" – blev speciellt bortkastad, släpper ut en imponerande glottal volley av gibberish. Så småningom var vi klara, mycket till allas lättnad. "Du kommer att höra från oss om du har varit framgångsrik, har sagt en assistent. Vi kan säga samma sak om Gröna partiet. De borde inte hålla andan.
Crange-inducerande kortfilm kommer att omfatta skådespelare som spelar alla fyra partiledare.
De gröna anställer till och med skådespelerska för att spela sin egen ledare, Natalie Bennett.
Detaljer om "kul, smart och uppfriskande idé" avslöjades i läckande gjutning kort.
Maila på söndag reporter Adam Lee-Potter smygit in på provspelningen.