(CNN)Jag tänker tillbaka på 56 år sedan: Tänk om? Om min far inte hade varit modig och hungrig för en bättre framtid i Amerika, skulle det finnas en färre offentlig administratör, en färre lärare i tredje klass och en färre elev i läkarskolan i min familj. Hade så många unga människor inte gett sin ungdom, sin energi, sin styrka och sin kärlek till detta land, skulle Amerika vi känner inte existera. Jag är skyldig Amerika det jag känner till till min far och de många män som slitit för länge sedan på vårt förflutnas åkrar. Jag är skyldig min far Herminio, mor Juanita och många andra som drömde om en bättre morgondag. De drömde om en bättre morgondag utan att veta om de skulle få den minsta nytta av sitt hårda arbete. Idag står jag som ett vittnesbörd om den drömmen. Som tonåring lämnade min far sitt liv i fattigdom i Mexiko för löftet om ett nytt liv i Förenta staterna 1959. Det hårda, fysiska arbetet att plocka grödor på fälten i Kalifornien, Arizona och Texas, tjänade honom mindre än en dollar om dagen, när rum och bräda subtraherades. Braceros programmet gav honom ett arbetsvisum och när han avslutade programmet, började han sin väg till medborgarskap. Min far fullföljde ingen formell utbildning efter fyran. Under den tiden i Mexiko fick du betala för skolan efter ett visst år och min fars familj hade inte råd med det. Han var begränsad till simpelt arbete och låga löner. Till skillnad från min far, föddes jag inte till ett liv avsett för bakbrytande arbete. Min pappa förde oss till en värld med oändliga möjligheter. Himlen var verkligen gränsen och för första gången i hans liv hade min far hopp -- för oss. Vår uppfostran var ödmjuk, men mina föräldrar sörjde för alla 12 av oss barn. De lärde var och en av oss vikten av utbildning. Vår barndom var fylld av glädjeämnena kärlek, skratt och tro på Gud. Min far skapade paradiset i ett blygsamt hem med två sovrum i innerstaden av San Antonio, Texas. Våra ägg kom färska varje morgon från de miniatyrkycklingar vi födde upp. Vi växte upp för att leva av marken, precis som vår far gjorde som en yngre man. Vi hade en get, en kalkon, en krukgris, ankor, gäss och kycklingar. Många av mina käraste minnen var mat och skötsel av våra djur. Man skulle anta att vi bodde på en gård. Men att balansera ett liv av dubbla identiteter var inte en lätt bedrift för vare sig mina syskon eller mig. Jag minns att jag var tvungen att vakna tidigt på söndagsmorgnarna för att mata kycklingarna och samla äggen, medan mina vänner var på väg till djurparken, vattenparken eller köpcentret. När måndagarna kom, fruktade jag att tala om vad jag gjorde den helgen. Jag ville inte bli dömd, så jag hittade alltid på nåt. Frustrationen över att inte kunna passa in gav vika när jag började få positiv feedback i skolan. Jag överträffade mina kamrater i engelska och skrift, och till slut fick jag erkännande av mina lärare och klasskamrater. Jag kände att jag äntligen gjorde något som alla andra. Jag utmärkte mig i skolan. Jag bestämde mig för att ta en chans och ansöka till college. Jag började vid University of Texas i San Antonio hösten 2002 och tog en kandidatexamen i engelska och en masterexamen i offentlig förvaltning. Jag var den första i min familj att få en collegeexamen -- jag är den sjunde av 12 barn. Alla mina syskon efter att jag gått på college och idag har vi en offentlig administratör, en lärare och en läkarstuderande i familjen. Nu arbetar jag i ett skoldistrikt som platssamordnare för det federala initiativet Att få tidig medvetenhet och beredskap för grundutbildningar. Programmet syftar till att göra en collegeutbildning till en realitet för underrepresenterade studenter och samhällen som upplever hög fattigdom. Jag arbetar för att avlägsna dessa barriärer så att alla mina elever får en chans till ett liv som det som mina föräldrar gav mig. Jag har gett mig själv till ett liv i tjänst. Jag är nu ansvarig för att hjälpa många små barn att nå sin potential och leva ett liv som våra förfäder bara kunde drömma om. Jag är drömmen. Jag är amerikan. Och jag är stolt son till en invandrare. Är du första generationens amerikan? Dela din berättelse med CNN iReport.
Juan Rochas far kom till USA från Mexiko på ett arbetsvisumsprogram.
Medan hans far valde grödor, Rocha hade inte ett liv av bakbrytande arbete.
Ett av 12 barn, Rocha tackar sin far och mor för deras uppoffringar.
Är du första generationens amerikan? Dela din berättelse med CNN iReport.