Sarah stirrar på kameran, pupillerna stora och svarta, och hennes blick är oföränderlig. Hennes mjuka hud är pepprad med fräknar och hörnen i hennes mun är vände, bara lite, i hörnen. Även om hon inte riktigt ler, är hon vacker i det dunkla ljuset i sjukhusrummet. Hon har en dödlig sjukdom och har accepterat att hon snart kommer att dö. Hon är en av 20 personer fotograferad av den amerikanske fotografen Andrew George, som tillbringade två år på sjukhus med att fotografera människor som Sarah, som förbereder sig för slutet av sitt liv. "Jag fick åtminstone se den svarta presidenten," läser Sarahs sida i Mr Georges nya bok, precis innan jag dör. George, som bor i Los Angeles, ville utforska perspektiv och vad människor värdesätter i sina sista ögonblick, säger att han beundrade den "brutal ärlighet" som visas i hans undersåtar. Han bestämde sig för att utelämna deras tidigare yrken, eller sjukdomen eller tillståndet som dödade dem, kalla dessa saker "de minst relevanta fakta". I stället, liksom de spökande bilderna, samlade han berättelser från deras liv, vinjetter av erfarenhet och fragment av hur de skulle ge andra råd. Här, i ett utdrag ur hans bok, delar han med sig av några av fotografierna och medföljande ord... Sarah, i hennes sjukhussäng. Hon sade: 'Tiden är så dyrbar. Gud, vad dyrbar den är. Livet är definitivt inte oändligt. Man vet aldrig vad som kommer att komma upp och man måste verkligen ta risker. Jag kan inte riktigt tänka på vad som är rättvist – rättvist är inte vettigt. Saker och ting är inte rättvisa eller orättvisa, det är bara hur livet är. Saker händer – eller så gör de inte det. Du tar tillfällen – eller du gör inte att Josefina, avbildad på sjukhus, sade att hon aldrig har varit rädd för att dö: "Om du är död, är du död. Så där ja. Det kommer inte tillbaka och jag tror inte att vi reinkarnerar. Jag vet att Bibeln säger annat och jag vill inte motsäga det, men för mig, jag tror inte på det. När vi dör, dör vi och gör ingenting. Damm till damm... Jag tror att världens undergång når dig när du dör René sa att hans största ånger är att inte vara i kontakt med hans dotter i El Salvador. Han sade: 'Jag gav henne inte rätten att vara en del av mitt liv..' Han tillägger att det inte finns något sådant som lycka i livet. "Det vi kallar lycka är bidrag; allt vi har är vad vi är och vad vi har gett i det ögonblicket. Livets mening är sökandet efter det Joe skrev bara dessa korta ord för att följa hans foto. Han sade: "Det känns som om jag är den lyckligaste mannen i världen. Jag har en underbar fru, son och dotter, barnbarn och barnbarn. Ingen kunde begära mer än så, sa Sally att hon tog hand om sina sjuka bröder och systrar när hon fick cancer. Hon sade att kärlek är den största lyckan i livet: " Att vara i kärlek är som att vara i en annan värld. Du kan ta vad som helst som är utsmyckat eftersom det finns någon som bryr sig om dig. Lycka för mig är när du mår bra och får någon annan att må bra. Du vet inte ens vad du gör och du gör någon glad Kim sa att människor bör ta tillfället i akt att berätta för andra hur de känner. Hon sade: "Jag kommer att bli ihågkommen av min mamma och mina barn för hur mycket jag bryr mig om alla. Och jag visar det mycket för att jag tycker att du ska göra det. Jag tycker inte att du ska hålla något sådant tillbaka eftersom vi inte vet hur länge vi är här och om du älskar någon du bör berätta för dem. De behöver inte älska dig tillbaka men jag tror att om du älskar någon att de bör veta det eftersom du aldrig vet – du vet inte vad som kommer att hända i morgon har Nelly sagt även om hon har lidit svårigheter, hon har ingen ånger. Hon sade: 'Med min första man valde jag någon som inte visste att han var en skurk. Jag hade aldrig varit med en man förut och från dag ett under alla sex år av det äktenskapet hade jag blivit träffad... till den grad att jag var tvungen att arbeta med blåmärken över hela min kropp, våldtagen många, många gånger och allt annat. Dagen efter min andra son dog kom jag hem och min man slog mig i pannan, det var blod överallt. En vecka efter det stack jag med min andra son och vi åkte till Kalifornien. Jag fortsatte med mitt liv, gick i skolan och bad aldrig om underhåll. Jag såg aldrig tillbaka. Jag är mycket glad, faktiskt, och jag har inte ångra även om jag har gått igenom helvetet. Så vitt jag vet, Jag har åstadkommit vad jag har varit tvungen att åstadkomma i mitt liv och Sara sade att vara älskad gör att människor erbjuder kärlek till andra. Hon sa: "Att växa upp med kärlek får folk att ge tillbaka kärlek. Och du måste fem kärlek för att få kärlek, du måste vara god utan att förvänta något i gengäld. Du gör det för att det kommer inifrån dig för att göra det. Jag har alltid kämpat för att förbättra mig själv och stigit till tillfället. Det är vad jag fick lära mig när jag växte upp och var mycket inrotad i mig. Jag tror att det är vad jag kommer att bli ihågkommen för när jag passerar utställningen, precis innan jag dör, hålls på Musea Brugge, Belgien, till den 28 juni 2015.
Den amerikanske fotografen Andrew George tillbringade två år på sjukhus och fotograferade människor som är obotligt sjuka.
Han bad dem att dela anekdoter från sina liv, deras ånger och vilka livsråd de skulle ge andra.
Här delar han utdrag ur sin nya bok, precis innan jag dör, där han ställer ut varje persons historia...