"Attenzione, vinet!" Det är en gammal punchline i Weir hem, tack vare plastkoppar Chianti, en låg bro och en gondoljär som heter Marco. Hans berörda bark bröt förtrollningen när min fru och jag smooched och gapade, månögda töntar på vår första natt i Venedig. När jag berättade för pappa att jag skulle ta min fru till Italien på vår första bröllopsdag, snarkade han. "Vart ska du ta henne för din 10:e? "Månen?" Han hade rätt. Det var perfekt. Duvor i San Marco, solnedgång över Canal Grande, Bellinis och ostburgare på Harry's. Venedig gick in i vårt blodomlopp den resan. Men under åren sedan, har jag hört mycket olika historier från besvikna människor tillbaka från sin första resa till La Serenissima eftersom staden av vatten och kärlek nu har för mycket av båda. För mycket vatten, och alldeles för många älskare. Eftersom denna omöjliga stad av palabzos och katedraler är byggd på toppen trästolpar körs in i leriga golvet i en lagun, Venedig har långsamt sjunkit sedan Casanova kanodlade ner sina kanaler. När man avverkade akviferer för att bygga massiva petrokemiska växter på det närbelägna fastlandet sjönk Venedig snabbare. Och sedan märkte folk att havsnivån var på en långsam men stadig uppgång. På 1920-talet inträffade omkring 400 fall av acqua alta, eller högvatten, när rätt blandning av tidvatten och vind driver upp de flytande gatorna i bostäder och butiker i de lägre delarna av staden. Under 1990-talet inträffade 2 400 incidenter -- och nya rekord sätts varje år. Men italienarna har en plan. Det kallas MOSE-projektet. MOSE är en akronym för "Experimentell elektromekanisk modul", men det är också det italienska ordet för Moses, en kille som är känd för att dela havet och skydda de trogna. Det är ett system med 78 massiva portar monterade på gångjärn på havsbottnen. Portarna är fyllda med luft, och utformade för att stiga upp och skapa en tillfällig havsmur. Sedan planen kläcktes har låglänta städer från Miami till Mumbai intresserat sig för att se om idén kan fungera. Alla väntar fortfarande: MOSE ligger nu 10 år efter tidsplanen och 5 miljarder dollar över budgeten. Och en tidig morgon 2014 samlade polisen ihop 35 personer på de högsta nivåerna av MOSE, däribland Giorgio Orsoni, Venedigs borgmästare. Medan flera hamnade i fängelse för uppgörelser, bekämpar den nu tidigare borgmästaren anklagelser om korruption och repressalier. Men medan jag åkte tillbaka till Venedig för att göra en berättelse om stigande vatten, fann jag istället ett överraskande drama om mänsklighetens stigande tidvatten. Folk vet att Venedig är speciellt och ömtåligt, så de kommer -- till 20 miljoner turister per år. Under tiden har den vattniga huvudvärken och levnadskostnaderna skapat en massflykt av infödda venetianer: 100 000 har flyttat till fastlandet i en enda generation, och omkring 60 000 återstår. På en hektisk sommardag, i den mest populära delen av staden, kan turister överträffa venetianer 600-1. På Manhattan är det numret 8-1. När ett kryssningsfartyg dumpar tusentals människor in i Venedig på en gång, klämmer de ner trängda medeltida gator där purveyors av dyra pizza och billiga masker har ersatt butiker konstnärer och hantverkare. Varje år kommer fler människor. Varje år, mindre få njuta av staden vi hittade på den första magiska natten. Folk har oroat sig för Venedigs nära förestående död i århundraden, men platsen är i trubbel, nu mer än någonsin. Och i en tid av stigande hav och exploderande befolkningar, Venedig är ett test.  Ett test för att bevara skönhet, historia och harmoni från de största hoten: tid, tidvatten och girighet.
Venedig, Italien, har långsamt sjunkit.
Staden testar ett nytt system som skulle bekämpa de stigande tidvattnet.
CNN värd Bill Weir reser till den italienska staden för en episod av "The Wonder List"