Arsenal, för en förändring, utförs med ett spår av disciplin. De lekte med poise. För en gångs skull vägrade Arsene Wengers team att lockas in i den snabba jakten på ära. De gjorde det på ett förnuftigt sätt. Så har det inte alltid varit. Kanske hade man lärt sig av laddningen av lätta brigaden tre veckor tidigare. Femton år i rad av Champions League knockout fotboll och fortfarande lära sig viktiga lektioner. Snacka om långsamt upptaget. Sådana egenskaper bör inrotas i klubbens tyg av denna punkt. Arsene Wenger ser på som sin sida vinna i Monaco - men det var inte riktigt tillräckligt att gå vidare till de sista åtta. Olivier Giroud gav Gunners hopp, avslutar med aplomb för att öka nerverna bland hemmasidan. Aaron Ramsey steg av bänken för att låsa på en lös boll i lådan för att jämna slipsen på aggregatet. Efter debacle på Emirates Stadium i det första benet, lärde de sig att inte upprepa sina misstag men det gjorde dem inte bra. Wengers team höll ett rent lakan och gjorde mål två gånger mot ett försvar som hade medgett endast en gång i sina tidigare 12 hemmamatcher, men det var meningslöst. Istället, här var en annan spektakulär nära-miss att arkivera bort i samlingen. Det fanns Robin van Persie och Nicklas Bendtners sena chans i Barcelona och att 2-0 seger i München mot Bayern, en kopia av denna slips, för två år sedan. Det fanns Lionel Messi fyra mål i 2010 när Pep Guardiolas Barca var på sin topp, straffet medgavs av Kolo Toure i Liverpool och en nära-miss mot AC Milano, när Wenger rasade på domaren, har förlorat med fyra i San Siro. Återigen, det var vad-om. Tänk om Alexis Sanchez hade fått ett straff istället för att bli bokad för dykning? Tänk om Danny Welbecks skott inte hade träffat Aymen Abdennour och avböjt långt före halvtid? Tänk om Danijel Subasic inte hade klöst den där ur det översta hörnet i de döende minuterna? Tänk om Arsenal lärde sig att hantera tvåbenta knockoutband mot kvalitetsmotstånd? För ett lag som strävar efter att vinna stora troféer har de misslyckats med att ta sig förbi detta skede i fem år i följd. De har inte vunnit en första knockout round slips sedan slå Porto 2010. I denna mening har de halkat bakåt och nästa säsong är de sannolikt att förlora sin privilegierade status som topp frön. De är inte ensamma. I denna sista 16 rundan är det Frankrike 2 England 0. Laurent Koscielny clated baren från nära håll i den första halvan som Arsenal visade sin avsikt. Edge, Larry Mullen Jnr och Bono var bland deltagarna i Stade Louis II. Säker Monaco wobbled, till synes förstenad av närheten till ett så enormt resultat, men de gjorde precis tillräckligt för att skingra myten att det tar tid att anpassa sig till denna konkurrens. Den franska klubben är i det för första gången på nio år, har förlorat nyckelspelare förra sommaren, och fortfarande Leonardo Jardim har skapat en effektiv enhet från några gamla tider och några lovande ungdomar. De grep Arsenal på svagheter i London och klängde sig fast vid sin ledning. Det är inte att undra på att de segrade över den sista visselpipan. Historien skulle inte skrivas om. I Champions League eran, har inget lag återhämtat sig från att förlora hemma i det första benet av två eller flera mål. Det skulle inte finnas något Miracle i Monaco, under terracotta kakel Stade Louis II, där Irish rock band U2 kom att titta på St Patrick på dagen, och kan ha spelat Arsenal ute med en kör av Still Haven till hittade vad jag letar efter. Wengers urval var typiskt djärva — fyra längst bak, avskärmade av Francis Coquelin, som senare förkastades för Aaron Ramsey. Det var ingen brist på anfallsalternativ, men det skulle ta en natt av klinisk avslutning att komma ut ur detta hörn. Ett tidigt mål kunde ha utövat mer press på ett team i obekant område och gjorde dem oroliga, men 35 minuter hade gått när Olivier Giroud slog. Att göra mål innan intervallet var viktigt. Arsenal hade äntligen avslöjat Monacos nerv ändar och Monegasques skiftade oeasily. Giroud kanske ger en bild av Arsenalgåtan bättre än någon annan. Hans mål har underblåst en uppgång i form sedan årsskiftet. VIDEO Arsenal betalade pris för första benet - Wenger. Alexis Sanchez reagerar efter att ha missat en chans på en ytterst frustrerande kväll för besökarna. Monaco bänken bryter ut efter heltid visselpipan efter elimineringen av Wenger sida. Han visade mental styrka att övervinna besvikelsen av missade barnvakter i det första benet men chanser gick vilse igen: en rubrik nickade brett tidigt i spelet och en annan i målvaktens händer. Till slut var han i en röra med Sanchez, eftersom det omöjliga helt kort lovade att materialisera sig. Mesut Ozil gick nära, men inte tillräckligt nära, och tysken lyckades inte ge en bild för att förmörka en av honom byta skjortor med Geoffrey Kondogbia på väg från planen på halvtid. Halvtidskjortbyten går inte bra, särskilt inte under ett nederlag. Fråga Andre Santos. Theo Walcott skakade vedverket och ersätta Ramsey jämnade slipsen på 3-3 men detta var det stadium de nådde för två år sedan, mot Bayern München. Ännu mer krävdes. Tiden tog slut på Arsenal. Tiden rinner ut på Wengers dröm om att någonsin vinna Champions League.
Som en förändring utförde Arsenal med ett spår av disciplin. De spelade med poise.
För en gångs skull vägrade Arsene Wengers team att lockas in i den snabba jakten på ära.
Wengers spelare bevisade att de har mer mognad än bevis under den patetiska förstabenet.
Olivier Giroud visade också att natten av missade möjligheter var något av en avvikelse mitt i en het strimma av form.