Jättehjort som en gång strövade omkring på de förhistoriska brittiska öarna troddes ha utplånats mot slutet av istiden. Men forskare har upptäckt att den irländska älgen levde vidare i Sibirien i omkring 2.000 år efter det att den antogs vara utrotad. Tester på ben som hittats utspridda över den frusna ryska vildmarken skriver om djurets evolutionära historia, som var två meter hög och hade majestätiska horn med en spännvidd på tre meter. Forskare har upptäckt att den irländska älgen levde vidare i Sibirien i omkring 2.000 år efter det att den antogs ha blivit utrotad. Denna bild visar skallen på den stora älg-liknande djuret. Det hade tidigare antagits att älgliknande djur, som var förhärskande i Irland och delar av kontinentala Europa, utplånades för omkring 10 300 år sedan tillsammans med sabre-tooth katter och jätte sengångare. Men tester som utförts på kvarlevor har kommit fram till att arten inte bara reste till andra sidan världen, utan också överlevde i minst två årtusenden till. Analys av ben som grävts fram i västra Sibirien avslöjade att de bara är 8.800 år gamla och daterar sig tillbaka till omkring 6.800 fKr. Doktor Yaroslav Kuzmin, förste forskare vid institutet för geologi och mineralogi i Sibirien, sade att upptäckten kommer att "betydande uppdatera teorier om hjortens utrotning", rapporterade The Sibirien Times. Det hade tidigare antagits att älgliknande djur (illustrerade), som var vanligt förekommande i Irland och delar av det kontinentala Europa, utplånades för cirka 10 300 år sedan tillsammans med sabre-tooth katter och jätte sengångare. Man trodde att den sista livsmiljön för arten var i västra och norra Europa, inklusive Brittiska öarna och Skandinavien, för 10 300 år sedan (markerad på kartan vid 1), men ny analys har visat att en annan population levde vidare i västra Sibirien för mellan 8 800 och 7900 år sedan (markerad vid 3) "Tidigare visste vi att befolkningen av jättehjort minskade dramatiskt från omkring 12.000 år sedan," sade han. – Det var också känt att artens sista livsmiljö i västra och norra Europa, inklusive Brittiska öarna och Skandinavien, var omkring 10 300 år sedan. "Men nu har vi visat att det fanns minst två livsmiljöer: den europeiska och den sibiriska."En avlägsen släkting till den moderna träda hjorten, den irländska älgen var ett jättedjur som levde enbart på vegetation. Tester på ben som hittats utspridda över den frusna ryska vildmarken skriver om djurets evolutionära historia, som var två meter hög och hade majestätiska horn med en spännvidd på tre meter. Ett skelett visas vänster och diagram som illustrerar dess höjd, höger. Förekomsten av irländska älgar blev först uppenbar under 1600 - och 1700 - talen när forskare insåg att fossiliserade exemplar inte tillhörde någon levande varelse på jorden. En myra från en jättehjort visas. Varken en älg eller exklusivt för Irland fick det sitt namn eftersom de mest välbevarade fossilen fanns i torvmossar i landet. Deras existens blev först uppenbar under 1600 - och 1700 - talen då vetenskapsmän insåg att fossiliserade exemplar inte tillhörde någon levande varelse på jorden. Flera studier visade att de blev vanligare i Europa och delar av Asien och Afrika. En uppsättning lämningar hittades 1886 nära Jekaterinburg, i Uralsregionen i Ryssland, analyserades 2004 av dr Anthony Stuart, som nu är vid Durham University. Hans team sa att de trodde att de dejtade för 7 500 år sen. Denna teori har nu bekräftats genom nya tester på andra ben och fossil som har upptäckts över Sibirien under de senaste 15 åren. Den irländska älgen var en avlägsen släkting till den moderna trädan och var ett jättelikt djur som levde enbart på vegetation. Ett fossil av dess övre käkben visas. Nästa steg för forskarna i Ryssland är att sammanställa data om varje uppsättning jättehjort som finns kvar i Sibirien för att se om detta kan ge ytterligare ledtrådar till djurets utveckling. Ett skelett visas. Bland de kvarlevor som undersöktes som en del av den nya forskningen fanns fragment av horn som upptäcktes i Baraba stäpp, i västra Sibirien, och en käke komplett med tänder i en begravningsplats som heter Preobrazhenka 6 i samma region. Båda uppsättningarna befanns vara mellan 8.800 och 8.90 år gamla. Det betyder att den irländska älgen, som antas ha blivit utrotad i Europa, levde och levde väl i Sibirien tusentals år senare. Resultaten publiceras i aprilnumret av tidskriften Quaternary Science Reviews. Nästa steg för forskarna i Ryssland är att sammanställa data om varje uppsättning jättehjort som finns kvar i Sibirien för att se om detta kan ge ytterligare ledtrådar till djurets utveckling. Dr Kuzmin sade: "Vi vet inte om den sibiriska livsmiljön var kontinuerlig eller bestod av två separata sub-boat: en i centrala västra Sibirien och Trans-Urals, och en andra i mitten av floden Angara. – Vi behöver på något sätt fylla i luckorna i vår kunskap om jättehjortens livsmiljö och dess migration osv. Ett stort steg mot att återskapa den ulliga mammuten har tagits av forskare som fört in mer än ett dussin av dess gener i en elefants levande DNA. Forskare studerade strukturen av DNA från mammutar bevarade i Arktis för att reproducera exakta kopior av 14 av det utdöda djurets gener. Dessa integrerades sedan av experter vid Harvard University i Massachusetts i elefantgenomet - och fungerade som normalt DNA. Rekreation: Forskare studerade strukturen av DNA från ulliga mammutar (filillustration) bevarade i Arktis för att reproducera exakta kopior av 14 av det utdöda djurets gener. En ny metod som kallas "Crispr" - att hjälpa forskare att göra exakta förändringar i DNA - användes av genetiken professor George Church, som ersatte delar av elefant-DNA med mammutgener. Han sade: "Vi prioriterade gener som förknippas med kallt motstånd, inklusive hårighet, öronstorlek, subkutant fett och, i synnerhet, hemoglobin (proteinet som transporterar syre runt kroppen). "De-extinction entusiast Mr Church, som talade till The Sunday Times vetenskap redaktör Jonathan Leake, tillade: "Vi har nu fungerande elefantceller med mammut DNA i dem.
Irländska älgar troddes ha utplånats under istiden.
De var fem ft (2meter) höga och hade horn med en spännvidd på 10 ft (3 meter).
Fossilen avslöjar att de levde vidare i Sibirien i omkring 2.000 år efteråt.
Bones studerades på olika platser i västra Sibirien.