(CNN) Israelisk premiärminister Benjamin Netanyahus tal till kongressen denna vecka var lika efterlängtat i Teheran som i Washington. Den iranska reaktionen på talet har varit en kombination av indignation och likgiltighet. Medan några av Netanyahus kommentarer redan utnyttjas av konkurrerande fraktioner inom den iranska staten, är den troligaste effekten av talet knuten till Netanyahus grundlösa anklagelse att Irans vendetta mot det judiska folket är ett uråldrigt uppdrag. De tidigaste officiella reaktionerna var förutsägbart de mest kraftfulla när det gällde att fördöma Netanyahus budskap till det amerikanska folket. Ali Larijani, den kraftfulle talaren i det iranska parlamentet, målade Netanyahu som ledare för en "tin pot regim" som inte är så bekymrad över Irans kärnvapenprogram som det är av Teherans växande regionala inflytande. Den hårda Kayhan tidningen, det viktigaste officiella utlopp kopplat till kontoret Irans högsta ledare, Ayatollah Ali Khamenei, kallade talet "trash tal" men det såg också till att använda det en ammunition mot sina rivaler i den måttliga falangen. Tidningen, skeptisk till president Hassan Rouhanis kärnvapenförhandlingar med amerikanerna från början, sade Netanyahus kommentarer presenterar en besvärlig sanning för den pro-förhandlingsfraktionen i Teheran: den israeliska ledaren och hans amerikanska anhängare signalerar öppet tvisten med Iran kan bara lösas när det finns en regimförändring där. Den iranska mediebevakningen av Netanyahus tal nämnde kontroversen i USA kring dess timing, men de hårda kanalerna varnade för att läsa för mycket in i den. Som en hardlinetidning, Chorasan, uttryckte det, "även om det är obestridligt att Obama och Netanyahu inte håller med om Iran, visar [de senaste] kommentarerna från de två [ledarna] att de båda strävar efter samma mål." Tanken att USA och Israel delar samma strategiska mål att rein i Iran men är oense om hur man ska uppnå det är hörnstenen i de hårdföras ståndpunkt i Teheran. De måttliga avsättningsmöjligheterna, som stöder president Rouhani, har satt en annan snurr i Netanyahus tal. Till skillnad från de hardliners, de målar inte Obama-Netanyahu nedfallet som några iscensatt bra polis-dåliga polis knep för att maximera eftergifter från Teheran. De betonar i stället att det finns en verklig meningsskiljaktighet mellan USA och Israel. Den moderata falangen ser kontroversen kring Netanyahus tal till kongressen och hans underlåtenhet att pressa Obamas Vita Hus att skärpa sina förhandlingsvillkor med Teheran som en indikation på att Netanyahu är den som är isolerad. De hårdföra och moderata var helt överens på en punkt, och det var den glädje de delade över frånvaron av omkring 60 av 232 demokratiska medlemmar av kongressen från Netanyahus tal. Det är för tidigt att få en god inblick i vanliga iraniers reaktion på Netanyahus tal. Men en aspekt av hans tal måste skapa bakslag bland vanliga iranier utanför statens korridorer: hans kallelse till purim-festivalen, som högtidlighåller minnet av det judiska folkets frälsning i det forntida Persien. Den historiska händelsen finns nedtecknad i Esters bok, men Netanyahus karakterisering innebar att det persiska folkets historia av antisemitism och strävan efter agenda för att förstöra det judiska folket är en gammal mission. "Idag det judiska folket står inför ett nytt försök av ännu en persisk potentat att förstöra oss," Netanyahu sade. Med den linjen satte han de härskande islamisterna i Teheran på samma nivå som de härskande persiska imperier som har kommit före dem. Som redan är uppenbart i de persiska sociala medierna kommer detta inte att gå bra för vanliga iranier, av vilka många inte är anhängare av det islamistiska systemet i Teheran och kommer att ogilla anklagelsen om evig persisk antisemitism. De önskar att Netanyahu hade ansträngt sig mer för att skilja mellan de islamistiska härskarna i Teheran - av vilka många utan tvivel hyser antisemitiska åsikter - och Irans folk vars historia med den judiska nationen är långt mer vänskaplig än Netanyahus skildring av historien antyder. Vad som är mer omedelbart mätbart är effekten av Netanyahus tal bland tjänstemän i Teheran. Den iranska reaktionen på Netanyahus tal till kongressen beskrivs bäst som en reaktion som återspeglar sammandrabbningen av visioner mellan moderata och hardliners i maktens echeloner. För de moderata är kontroversen kring hans tal och den kalla axeln Netanyahu som kom från Vita huset själv ett rättfärdigande av president Rouhanis chans att nå en diplomatisk lösning på Irans 12-åriga kärnvapensaga. De hårdföra har varit snabba att måla Netanyahu besök i Washington som ett exempel på ohederligheten av amerikanerna i att ha att göra med Iran, men inte ens hökarna i Teheran hävdar att Netanyahu närvaro i den amerikanska kongressen är skäl att ändra Irans nukleära diplomatiska strategi.
Iranierna mötte Netanyahus tal med indignation, likgiltighet, skriver Alex Vatanka.
Moderater tror att Obamas kalla axel är hävdande av Rouhanis strategi, säger han.
Hardliners föreslår talet visar amerikansk ohederlighet men har inte argumenterat emot samtal.