(CNN)En frågande hjärnas gåva kan vara både upplivande och torturös. Mitt jobb är att ställa svåra frågor, men när det gäller tro, Gud, och religion, ju fler frågor jag ställer i mitt sökande efter sanning och förståelse, desto mer komplexa blir svaren. Jag var lite av ett upproriskt barn. Mamma kanske säger nåt annat, men jag såg det aldrig som ett dåligt drag. Jag kände att om jag ifrågasatte auktoriteten, kämpade för underdogen, kämpade för det som folk sa till mig var omöjligt, skulle jag vara annorlunda. Förändra världen kanske. Samma upproriska anda ledde också till saker som definitivt inte var bra för mig, som att hänga med fel folkmassa och hamna i den typ av problem som jag helst inte skulle sätta i tryck. Det var då jag "fann Gud". Jag blev pånyttfödd kristen när jag gick på ett Young Life-läger i high school. Mitt hemliv gick inte precis så bra, och den här gruppen omfamnade mig verkligen. Jag älskade den kristna tanken på gemenskap, gav tillbaka, bad för andra och fick vänner som brydde sig mer om att göra gott än att bli berusad, röka gräs och ha sex. Jag öppnade mina armar för Jesus och omfattade helt och fullt kristna moralnormer och principer. Jag bestämde mig för att vara "den duktiga flickan" och fortsätta att göra stora saker. Jag började på Westmont, ett vackert kristet college inbäddat i hjärtat av Santa Barbara i Kalifornien. Vilket säkert ställe det var. Det var också extremt vårdande. Professorerna överlämnade rikligt med tid åt vår individuella andliga utveckling och bad regelbundet tillsammans med oss.  Min grupp handlade om vilken tjänst du anmälde dig till, inte vilken förening du rusade på. Vi lyfte upp varandra, hade intima bibelstudier i soluppgången på stranden och tillbringade timmar med att umgås med vänner och talade om hur vi skulle leva ett gudaktigt liv. Så ärorikt och tillfredsställande som allt som framträdde, två år in på college, blev världen mycket större för mig. Mer komplex, mångsidig, intellektuellt och andligt utmanande. Den blev kyrkans, religionens och trons värld i förhållande till idéernas, kulturernas och filosofiernas värld. Jag blev mer dragen till Carl Jung än korinthiernas bok. En god vän gav mig en bok, Myten om säkerhet. Den ställde följande frågor:. "Känner du dig någon gång lite schizofren när det gäller relationen mellan din tro och resten av ditt liv? Finner du att du delar upp olika aspekter så att spänningarna mellan dem minimeras?" Svaret på alla dessa för mig var: ja. Jag började läsa mycket. Jag ville umgås med en myriad av tänkare och religiösa forskare. Jag behövde göra en förändring. Jag lämnade Westmont efter mitt andra år och flyttade till USC's School of Journalism. Jag upptäckte att jag hade för många frågor om tro för att kunna fortsätta i tjänsten, men jag kände mig nöjd med den här övergången. För mig var det fullkomligt logiskt, eftersom sanna journalister liksom Ordets förkunnare älskar människor, lyssnar väl och vill göra skillnad inom detta universum. Möt de vänliga ateisterna bredvid. Den viktigaste skillnaden är, i journalistik, om vi samlar ihop "fakta", kan vi vanligtvis hitta svaren på vad vi letar efter.  När det gäller Gud, Jesus och den Helige Ande, vilar dessa svar i tro. Som journalist söker jag intellektuell säkerhet. När det gällde min tro, kände jag mig intellektuellt generad. Det var så mycket jag inte kunde förklara. När jag började arbeta med en dokumentär om ateismens tillväxt fann jag mig själv på en djup plats för reflektion.  På den tid då jag trodde att jag skulle ägna mig åt tjänsten fick jag uppleva och känna många saker som var oförklarliga.  Vad var det?  Gud, vad är det med dig?  En högre makt?  Energi?  Eller bara bra karma för att försöka leva ett så generöst och osjälviskt liv?  Det finns inget sätt att veta. Min styvfar, som växte upp i - men senare lämnade - mormonkyrkan har ett perspektiv på religion som jag tycker är spännande.  Han tror inte på en Gud med ett långt vitt skägg och strömmande dräkter som sitter på ett moln som styr vårt dagliga liv.  Det begreppet är för abstrakt. Men även om han inte omfamnar "Gudslighet", tror han på "Godhet".  Gud, han berättade för mig i en av våra många färgstarka andliga diskussioner, är det "goda" i mänskligheten. Han och jag håller definitivt med om att gudsbegreppet inte bör avfärdas som om det inte hade någon mening. Tvärtom har den en mycket viktig betydelse, eftersom den i symboliskt språk hänvisar till den högsta dimensionen av människans existens, vår andlighet. Efter år av andlig eftertanke och efterforskningar är jag på en plats där jag inte vill känna mig skyldig, hycklande, dömande, sluten eller arrogant.  Så, var står jag nu -- 30 år efter att ha "hittat Gud", ifrågasatt min tro, begått synder, sökt farligt äventyr och försökt älska livet och människor efter bästa förmåga? Jag är en "sökare". En ständig sökare i denna värld, bland människor och, naturligtvis, för andlig upplysning av alla slag. För om jag hade sanningen -- det "slutliga svaret" -- är jag övertygad om att jag skulle tillbringa resten av mina år med att missa berikandet och överraskningen av att söka den. Jag antar att jag bara älskar mitt upplivande och plågande liv.
Kyra Phillips blev född på nytt kristen som tonåring.
Hon gick på ett kristet college, men gick efter sitt andra år.
Phillips säger att hon nu betraktar sig själv som en sökare av andlig upplysning.