(CNN)Från det ögonblick vi föds, den första frågan våra föräldrar ställs är, "Är det en pojke eller en flicka?" Svaret på denna till synes enkla fråga fastställer snabbt barnets väg och bana i flera år framåt; men frågan är inte enkel. Frågan är tragiskt bristfällig och här är en nyhet för alla som någonsin har frågat nya föräldrar den frågan: Du frågar fel människor. Jag inser att föräldrar helt enkelt delar lite biologisk information baserat på sitt barns fysiska "delar", men bara att vackra barn kan exakt och autentiskt tala om för dig vilket kön han eller hon är. Du kanske vill ge det lite tid innan du målar plantskolan ljusrosa eller plocka ut junior första baseball handske -- det är bara inte så enkelt. Jag kanske bara är 15 år gammal och kommer att vara den första att erkänna att jag vet mycket lite om denna stora stora värld, men jag vet alldeles för mycket om kön och att bli felmärkt. Varför transsexuella tonåringen Jazz Jennings finns överallt. Du förstår, doktorn sa till mina föräldrar, "Det är en flicka", men han kunde inte ha haft mer fel. Bortsett från min biologi visste jag att jag var en pojke från två års ålder. Jag var 100% säker på vem jag var och biologi var en obetydlig del av samtalet. Tänk på att detta var en tid innan jag ens hade insett att det var något utöver det normala att vara en pojke instängd i en flickas kropp, och detta var långt innan jag kunde uttala vad som hände. Det fanns emellertid ingen anledning att uttala någonting. Jag var en liten pojke som uttryckte mig baserat på vad som fanns i mitt hjärta och sinne -- ännu inte förvrängt av biologi, andra människors förvirring, eller rädsla. Det var när jag var äldre som andra lät mig veta att något var "av". Oavsett hur många gånger jag blev tillsagd annorlunda, var jag en pojke och de människor som spelade roll visste det också, för det mesta. Jag vill ta upp det ögonblick då människor, kön och respektfull kommunikation delar vägen. Det är då ordet "sexualitet" smyger sig in i samtalet. Det är då människor blir rädda, citerar religion, börjar viska, och koppla bort. Det är ett sorgligt ögonblick, men jag fattar. Folk har alltid hånat det de inte förstår, och detta är svårt för de flesta att förstå. Men det måste förändras, och jag tror att det håller på att förändras. Transsexuella livet: Vad att veta, säga och förstå. Jag kan inte nog betona för världen, kön och sexualitet är två helt olika saker, och det ögonblick då människor felaktigt ansluter dem är det ögonblick då de flesta människor börjar leta efter en utgång eller en kamp. Rädda er rädsla. Detta är inte något att vara rädd för; det är en möjlighet för oss att utvecklas. Ingenting är helt svart eller vitt, varmt eller kallt, här eller där, eller man och kvinna; det finns olika grader av allt och ju snabbare vi respekterar det, desto snabbare växer vi alla och tillåter människor att vara som de är. Det börjar med att man tar bort sexualiteten från det första samtalet. Jag hörde först termen "gay" i andra klass, långt efter att jag hade min första "flickvän" och hade stolt skrivit "en penis" högst upp på min jullista. Inte förrän jag fick veta att det fanns något sådant som sexualitet och homosexualitet blev jag rädd för vem jag var. Det var inte förrän jag fick veta att det fanns människor där ute som ansåg homosexualitet vara "onormalt" eller att människor behövde sätta etiketter på våra känslor för andra som jag blev livrädd för att jag var "annorlunda". Jag visste att jag gillade tjejer och att jag tekniskt sett var en flicka, biologiskt, men jag var en pojke och mina känslor för flickor var normala pojkkänslor. Jag var inte gay -- men försök förklara det för någon utan att hans eller hennes ögon glaserar över. Tack och lov växte jag upp i ett hushåll som lärde mig att jag kunde älska vem jag ville och det var bra eftersom det är bra. Vem som helst kan älska vem som helst och det är inget fel med det. Lyckligtvis har människor utvecklat en större förståelse för detta med tiden, men det kommer alltid att finnas människor som tänker annorlunda och vi måste alla acceptera det. Spelar det någon roll? Naturligtvis gör de det för att vi alla spelar roll, lika mycket; men okunniga människor är här för att hjälpa oss att lära oss hur man bättre kommunicerar; alla är nåbara med de rätta omständigheterna och jag ser fram emot striderna lika mycket som segrarna. Så länge du är lycklig är du oförstörbar. Som sagt, jag visste att det inte var dåligt att vara bög, men jag visste också att det inte beskrev mig. Jag var en heterokille som gillade tjejer och det är inget fel på det heller. Jag var rädd för att tänka annorlunda. Den mest förlamande rädslan kom från folk som inte förstod att jag var en pojke fångad i en flickas kropp och helt enkelt stämplade mig något jag inte är. Det var det jag var rädd för. Upplev hur en familj reagerade när deras dotter sa att hon var en pojke. CNN Films presenterar "Raising Ryland", en kort film som endast finns tillgänglig på CNN Digital onsdagen den 18 mars. Att upptäcka att jag var transgender var ett mirakulöst ögonblick. Jag hittade äntligen nyckeln som låste upp buren som jag varit instängd i i 14 år och det är därför jag kallar den här resan, "Min Transcension". Med mina föräldrars stöd delar jag med mig av min berättelse. Att bryta sig loss och äga din sexualitet är något du hittar inom dig själv och är spektakulärt, men det är bara den minsta delen av det större transsexuella samtalet. Jag går längre än så och min resa är en resa som ständigt går framåt och uppåt. Jag tar den kropp jag föddes till och omvandlar den till den kropp jag vet att jag ska vara i -- tack vare min familj, vänner, dr Jo Olson, stödgrupperna, vetenskapen, och slutligen mig själv. Se, det är ironin, jag var den första personen och verkligen den enda person som kan svara på frågan "är det en pojke eller flicka" - inte läkaren, mina föräldrar, eller någon som tror att de vet bättre. Det är lärdomen, låt var och en av oss diktera vår egen väg och respektera allas val. Jag inser att det är lättare sagt än gjort men om du läser detta och finner dig öppen för ett nytt samtal om kön, Jag anser att en seger för oss alla. Ärligt talat är jag stolt över mig själv för att ha modet att hitta mitt eget sätt och äga det, att stolt börja min transcencion från någon jag inte var -- till den man jag alltid visste att jag skulle bli. Oavsett om jag är en pojke eller flicka, vit eller svart, rik eller fattig, bög eller hetero, så är det helt irrelevant. Det viktiga är att jag är Avery Wallace och att jag alltid har vetat exakt vem jag var. Jag är här för att dela min resa och förhoppningsvis hjälpa någon annan att känna igen deras.
Avery Wallace säger att han visste att han var en pojke från 2 år.
"Jag visste att det inte var dåligt att vara gay, men jag visste också att det inte beskrev mig", säger Avery.
Folk hånar det de inte förstår, säger han.