För flera år sedan, när vårt hus alltid var fullt av små barn, stapplade jag ner med ett par medmödrar efter en kaotisk gemensam badtid och fann de besökande papporna hälla välförtjänta drinkar. Vi rapporterade att precis innan vi slog ner luckorna hade alla tre- och fyraåriga pojkar knäckt på sin pyjama elastiska och jämfört storleken på deras snoppar. Alla mödrar skrattade. Det gjorde också fäderna för ett kort ögonblick, men sedan frågade de i kören: " Um. .. och vems var. Civiliserade, kultiverade, lyckligt gifta män, inte en porrhund eller en libertin bland dem, men de kunde inte hjälpa det. Willy-worship, willy-pride, är hårt förankrad djupt i den manliga hjärnan. Hur mycket de än förnekar det, verkar män bry sig. Skådespelare Jonny Lee Miller (till vänster) och Benedict Cumberbatch (till höger) var föremål för mycket spekulation och diskussion efter deras helnakna föreställningar som Frankenstein för några år sedan. Varför skulle Kings College London annars ha brytt sig om att trava omkring 15.000 män med ett måttband (man hoppas inte den hårda, kalla, vassa stålsort) och stolt rapportera att den genomsnittliga längden, ostimulerad, är 3,6 i och 5.16 i upprätt. Jag beundrar grabbarna villighet att samarbeta i denna mätning i närvaro av en forskare med en vit rock och en linjal. -Brrrr. -Vad är det? Men just det faktum att 15 000 män var glada över att gå igenom denna bisarra akademiska övning visar att de bryr sig om sina små vänner. Och att de alla i hemlighet, privat hoppades att deras vilja skulle vara större än genomsnittet. Forskarna förklarar att det handlar om att "använda graferna för att undersöka skillnaden mellan vad en man anser vara deras position på grafen och deras faktiska position och att det kommer att vara till stor hjälp för oroliga killar med kroppsdysmorfisk sjukdom, och för dem som är benägna att beställa fel storlek profylaktisk online. Säg inte att män inte bryr sig. Ytterligare bevis lades fram när några av oss lyckades se båda versionerna av den häpnadsväckande Frankenstein-pjäsen på Nationalteatern för några år sedan, där Benedict Cumberbatch och Jonny Lee Miller tog rollen som kreaturen, helnaken under en lång öppningsscen. Samtal mellan de manliga tittarna som såg båda var förutsägbara, centrerade på vem som vann just denna tävling, och inkluderat den odödliga linjen i en teater-bar argument. "Ah ja, jag förstår vad du menar, men är det en shower-er eller en odlare? vi kvinnor kantade bort, att fortsätta vår seriösa analys av vilka av buff skådespelare gjorde den mest lockande och övertygande monster och som var bäst på att vara Dr Frankenstein. Libby säger att hon klandrar författaren Jilly Cooper (bildad), för att hon ger män intrycket att kvinnor är oroliga för storlek. Även om det var rättvist, beundrade några av flickorna de omgivande magmusklerna, bröstmusklerna och glutorna. Vi gör som en man som ser frisk ut. Det är ett primitivt behov hos kvinnan att knyta band med en man som kommer att kunna ta ut soporna utan hjälp. Men ärligt talat, hand på hjärta, misstänker jag att mycket få av oss under tidig uppvaktning — eller efteråt, eller till och med efter det gyllene bröllopet — är särskilt oroade över om vi får hela 3,6i genomsnitt. Tanken att vi väntar med en härskare och en föraktfull rynka på att käckarna ska komma av är miltals från verkligheten. Jag klandrar författaren Jilly Cooper för att ha gett män det intrycket, med alla hennes galna beskrivningar av saker som växer upp som Tower of Pisa, eller rymdfärjor, eller — min minst favorit — en "joyoues utter". Jag antar att problemet är att skriva sex scener du har få val. Du kan ta till tunga antydningar, eller göra några Barbara Cartland saker om att föras bort till himlen på vingar av lycksalighet. Eller så kan du kasta in handduken och låtsas att det kvinnliga ögat bara kommer att bli förtjust av skådespelet av något som skulle passa snyggt in i London eller Manhattan skyline, någonstans mellan Centrepoint och Gherkin. Men helst, naturligtvis, inte skärvan. Porrindustrin är besatt av storlek, men alla med en halv hjärna och hjärta vet att porr har lite att göra med verkligheten av älskog. De flesta av oss har aldrig brytt sig om storlek. Vi fortsätter inte som den skräckinjagande klanen på TV:s Sex And The City, skrikande jämför anteckningar på baksidan av taxibilar eller magra-muffin caféer. Det är värt att lägga märke till att mycket av geniet bakom dessa serier och filmer kom från — ahem — män. Homosexuella män, i många fall. Här ute i den verkliga världen är det inte så kvinnor fortsätter. De enda jag någonsin känt prata om manlig storlek var ledsen, arga flickor, olyckliga i sig själva om deras misslyckande att förena lyckligt med någon av innehavarna av den nämnda tacksägelse. Libby är angelägen om att påpeka att de flesta kvinnor inte fortsätter som kvinnorna i Sex and The City (bilden), jämföra detaljerade anteckningar om de män de känner. Det vi gillar är mycket svårare att mäta. Jag känner många kvinnor, och har varit det i evigheter, och det är enklare än du tror. Vi gillar kramar, vi gillar ömhet, vi gillar män som verkar (ofta förbryllande) vara glada och upphetsade av själva synen av oss, även utan smink och en tung förkylning. Vi gillar verkligen att bli utskrattade i sängen och behandlas med tillgiven hänsyn när vi är där. Vi gillar män som tror att vår njutning är minst halva poängen med övningen, om inte lite mer. Vi godkänner chaps, av alla dimensioner, som kommer på hur man gör huvudevenemanget roligt runt. Vi gillar män som chattar och inte har något emot att rullas över när de snarkar eller släpas runt när de har Hogged täcket. Vi gillar trohet och vänlighet, och en man som älskar att krama barnet även när det läcker lite. Och vi tycker verkligen om när de växer ur att bry sig om 3.6in, eller förväntar sig att det ska dyrkas.
Det är det heta ämnet för tillfället tack vare den senaste vetenskapliga forskningen.
King's College Londons undersökning avslöjade den genomsnittliga längden på en penis.
Här, Libby Purves, erbjuder damernas åsikt i frågan.