(CNN)Världen ser efter vad som kan visa sig antingen vara en historisk bedrift för internationell diplomati -- eller, lika lätt, ett nedslående misslyckande -- som förhandlarna sätter sig ner denna vecka i den lugna sjöstaden Lausanne i Schweiz, för att slå ut ett ramavtal om kärnkraftsavtal med Iran före den 31 mars. Här är några av de viktigaste sakerna du behöver veta som nästa viktiga deadline strategier i Iran kärnvapen samtal:. 1. Vad är det för fel på dig? Vägen till Lausanne har varit lång. Den senaste förhandlingsrundan är en del av en process som pågått i två år, både genom offentliga och privata diplomatiska kanaler. Under 2013 började spänningarna mellan världsmakterna och Iran att tina upp lite efter valet av den reformistiska iranska presidenten Hassan Rouhani, som lovade att göra slut på den förlamande tyngden av internationella sanktioner mot Irans ekonomi. I november samma år inledde tjänstemän från de fem permanenta medlemsnationerna i FN:s säkerhetsråd - Förenta staterna, Storbritannien, Frankrike, Ryssland och Kina - tillsammans med Tyskland kärnvapenförhandlingar med iranska tjänstemän i Schweiz och undertecknade det som kom att kallas Genèveavtalet eller den gemensamma handlingsplanen, vilket erbjöd begränsad sanktionslättnad för Iran i utbyte mot att landet rullade tillbaka delar av sitt kärnvapenprogram. Affären förebådades som ett mellansteg mot ett större, mer omfattande avtal, vilket ytterligare skulle minska det ekonomiska trycket på Iran och ge de sex världsmakterna - som gemensamt kallas P5+1 - vissa garantier för att Irans kärnvapenprogram är fredligt till sin natur, som det påstår. Flera samtalsrundor har ägt rum sedan den gemensamma handlingsplanen nåddes i ett försök att få till stånd denna övergripande överenskommelse. Men detta interimsavtal har förlängts två gånger på grund av att parterna misslyckats med att uppfylla tidigare tidsfrister för ett slutgiltigt avtal. 2 ) och 2......................................................................................................... Det finns ingen garanti för att de kommer fram till ett avtal. Medan båda sidor kan vinna på en potentiell överenskommelse, har de också vissa "röda linjer" som de inte är villiga att korsa -- nyckelfrågor som kan sänka utsikterna för en överenskommelse även om allt annat är överenskommet. För Iran är en viktig klibbig punkt sanktionslättnadens hastighet. De vill att det internationella samfundet ska häva alla FN-sanktioner i början av avtalet, medan P5+1-makterna hellre vill se dessa sanktioner avvecklas eftersom Iran visar sitt engagemang för avtalet. Iran vill också ha ett högt tak för antalet centrifuger och annan kärnutrustning som det kan fortsätta att driva, och för att de restriktioner som åläggs det i affären bara ska pågå en kort tid. Denna plattform är diametralt motsatt till P5+1: att Iran bör upprätthålla en relativt liten kärnkraftsinfrastruktur och att moratoriet för Irans kärntekniska verksamhet bör pågå i minst ett decennium. Och av avgörande betydelse, särskilt för Förenta staterna, är kravet på att Iran ska hållas till en minimitid på ett år -- en teknisk term som återspeglar den tid det skulle ta för Iran att producera tillräckligt med klyvbart material för ett kärnvapen om landet beslutar sig för att lämna avtalet. Så även som förhandlare uttrycker viss optimism om utvecklingen av samtal, är det tydligt att det finns stora luckor att överbrygga, vilket kan vara anledningen till att vissa amerikanska tjänstemän har satt oddsen för att nå en överenskommelse på 50% eller mindre. 3. Vad är det som händer? Även om det är en deal, så är det inte dealen. Medan fokus denna vecka är på 31 mars deadline, är det viktigt att notera att det inte är den sista deadline. Parterna försöker nå vad som kallas ett ramavtal – i huvudsak en politisk förståelse av huvudprinciperna i det slutliga avtalet. Men om de kan komma tillsammans om de stora frågorna, har de fortfarande fram till slutet av juni när den gemensamma handlingsplanen löper ut för att reda ut detaljerna. Det betyder att samtalen inte blir klara den här månaden. Tjänstemännen har varit vaga när det gäller det format som detta ramavtal kan ha och hur mycket av det som kommer att göras känt för allmänheten och internationella intressenter. Förenta staterna skulle föredra ett skriftligt avtal, men Iran har vägrat att skriva något tills en omfattande överenskommelse har nåtts. Fyra. Det finns många intressenter. Det finns sju länder vid förhandlingsbordet, men mycket mer följer utifrån. Israel, till exempel, som en av Irans främsta geopolitiska fiender i Mellanöstern, följer noga samtalen. Israeliska tjänstemän samråder regelbundet med sina allierade P5+1 på regelbunden basis och försöker påverka resultatet av avtalet. Israels premiärminister Benjamin Netanyahu har varit en av de mest högljudda kritikerna av förhandlingsprocessen, offentligt butting huvuden med Obama-administrationen i ett försök att spåra ur samtalen. Saudiarabiens regering är lika oroad över utsikterna till ett avtal, eftersom den fruktar att det skulle kunna ge Iran större inflytande i regionen. Och det finns de som fruktar att ett kärnvapenavtal kommer att sporra andra länder i regionen att utveckla kärnvapenprogram -- ett sätt att avskräcka Iran om det beslutar sig för att återuppta de militära dimensionerna av sitt nyligen legitimerade kärnvapenprogram. Men det finns också intressenter i det internationella samfundet som skulle välkomna möjligheten att handla fritt med Iran när sanktionerna väl har lättats, vilket ger dem tillgång till stora iranska marknader. För att uppnå detta mål har kommissionen beslutat att inleda ett förfarande enligt artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget). Inrikespolitik är viktigt. Bortsett från Netanyahu, många av Irans mest ivriga nedsättande är i den amerikanska kongressen och i Iran, och de kommer att fortsätta att göra sina åsikter kända. Ordföranden för den inflytelserika senatens utrikesutskott, Sen. Bob Corker, R-Tennessee, inför lagstiftning som skulle tvinga administrationen att lägga alla avtal som den når till en omröstning i kongressen, något som förvaltningen orubbligt motsätter sig. Administrationstjänstemän säger att kongressen redan har rådfrågats under hela förhandlingsprocessen, och att, i slutet av alla slutliga avtal (potentiellt ett decennium från nu), kommer att spela en roll i upphävandet av amerikanska ensidiga sanktioner. Men kongressen är inte nöjd med att inta en baksäte i dessa samtal -- ett faktum som visades denna månad när 47 republikanska senatorer undertecknade ett brev till Irans högste ledare, vilket tyder på att en framtida president lätt kan dra tillbaka alla avtal Obamas administrativa tecken. I Iran har den högste ledaren Ayatollah Khamenei sista ordet när det gäller alla kärnvapenavtal som Iran skulle nå med världsmakterna. Och han är medveten om hårdnackade präster i Iran som motsätter sig ett avtal med väst som begränsar vad de ser som Irans rätt till ett kärnvapenprogram. Khamenei har sänt blandade budskap om förhandlingarna. Han har uttryckt stöd för Rouhanis och utrikesminister Javad Zarifs, den ledande förhandlarens, ansträngningar. Men han har hela tiden uttryckt misstro mot Förenta staterna och har avfärdat tanken på att ett kärnvapenavtal skulle leda till samarbete på andra områden. Den interna kampen mellan maktcentra i både USA och Iran är en nyckelvariabel som skulle kunna spåra ur den redan komplicerade förhandlingsprocessen.
Interimsavtal från 2013 mellan sex världsmakter och Iran har förlängts två gånger.
Parterna söker ett ramavtal -- eller huvudprinciperna för det slutliga avtalet -- nästa vecka.
Sju länder är på förhandlingsbordet, men andra som Israel följer utifrån.