I vad som var Storbritanniens första industriella krig, enorma mängder ammunition behövdes - men de män som dominerade tillverkningsjobb hade kvar att kämpa. Det var därför ner till mer än 600.000 kvinnor att ta på sig roller i kvarnar, laboratorier och fabriker för att hjälpa det första världskrigets ansträngningar på hemmafronten. Och dessa fotografier visar kvinnliga ammunitionsarbetare som tillverkar granater och säkringar för första gången i en större fabrik i Manchester 1915. Lagarbete: Kvinnors ammunitionsarbetare började tillverka granater och säkringar för första gången i denna fabrik i Oldham, Greater Manchester, 1915. Posed up: En elektroteknik firma som diversifierade och började anställa kvinnor i 1915 ägdes av Sebastian Ziani de Ferranti. Många företag i nordväst och på andra håll konverterade för att börja tillverka ammunition i kriget, där kvinnor nu arbetar sida vid sida med män i dessa arbeten. År 1915 ägdes en elektroteknisk firma som diversifierade och började anställa kvinnor av Sebastian Ziani de Ferranti i Oldham. Företaget hade tidigare tillverkat mätare och transformatorer, men 1915 bytte man produktion till säkringar och 18-kilosskal. Samma år anställde Mr de Ferranti den första kvinnliga handledaren - familjevännen Olivia Forbes, som slutade på firman i 40 år. Det var hennes uppgift att rekrytera nya kvinnliga arbetare på fabriken, där det fanns mer än 1.000 kvinnor som arbetade i slutet av kriget 1918. Katie Belshaw, curator för en utställning om Manchesters krigsansträngningar, sade: "Det var något som måste göras eftersom männen var på väg ut för att slåss. Hårt arbete: Många företag konverterade för att börja tillverka ammunition under kriget, med kvinnor som nu arbetar tillsammans med män i dessa jobb. Att engagera sig: Storbritannien stod inför en enorm brist på ammunition på frontlinjen 1915, vilket ledde till vad som blev känt som Shellskrisen. "Men i stället för att kvinnorna skulle komma in och göra samma arbete som en manlig kvalificerad arbetare skulle göra, bröt de ner arbetet i mindre bitar." Hon sade till MailOnline: "De skulle ha arbetat på att vrida på skalen och avsluta dem - vilket skulle göra dem smidigare när de väl hade tillverkats. – De körde till och med lastbilar runt fabriken och drev hissar - de gjorde verkligen vad männen gjorde... Storbritannien stod inför en enorm brist på ammunition på frontlinjerna i kriget 1915, vilket ledde till vad som blev känt som Shellskrisen. Regeringen utnämnde David Lloyd George till ammunitionsminister, vilket föranledde byggandet av nya skalfabriker över hela Storbritannien. Utställningen på Manchesters museum för vetenskap och industri innehåller dagböcker, företagsarkiv, skisser och brev skrivna av Mr de Ferranti. Diversifying: Företaget hade tidigare gjort meter och transformatorer, men bytte produktion till fuzes och 18-punder skal i 1915. Familj: Utställningen på Museum of Science and Industry innehåller dagböcker, skisser och brev skrivna av Mr de Ferranti (andra vänster, tillbaka) Dessa inkluderar brev ingenjören skrev till sina söner Basil och Vincent slåss vid fronten och sällsynta skisser av hans ammunition. Även med är bilder av hans dotter Vera som arbetade på produktionslinjen på hennes pappas fabrik under kriget. Och det kommer också att finnas ett avsnitt om Munitions Inventions Department, som fick idéer från allmänheten om hur man vinner kriget. Exempel på avvisade uppfinningar sträcker sig från utbildning av måsar till avföring på fiendens periscopes till montering av kulsprutor på artificiellt frusna moln. Rachel Knight, chef för utställningar på museet, sade besökare kommer att få en "insiktsfull, originell och personlig ta på kriget. Innovationsloppet: Manchesters Makers Gå med i första världskriget är öppet på Museum of Science and Industry från lördag till april 2016. Suffragist- och rösträttsledare erbjöd sina medlemmar att ersätta män i industriarbete efter att de hade gett sig av för att strida i kriget. Medan erbjudandet först möttes av skepsis från regeringens sida, innebar till slut antalet män som lämnade landet att de måste ta sig an dessa kvinnor. Mer än 600 000 kvinnor blev anställda i ammunitionsfabriker och utförde andra uppgifter, till exempel att arbeta som bussledare eller som jordbruksarbetare. Sedan, 1918, gavs rösträtt åt "respektabla" kvinnor över 30 år som var hushållare, eller som var gifta med den besökte. Historiker har debatterat hur mycket detta beror på krigsansträngningen, med vissa säger att omröstningen var ett tecken på tack för kvinnors ansträngningar i Storbritannien. Andra tror att krig påskyndade en process som började innan konflikten började, med det belyser kvinnors enorma ekonomiska värde för Storbritannien. Det sägs också att kvinnornas politiska sak vann trovärdighet under kriget eftersom de tjänade en så stor roll - särskilt inom sjukvården. År 1928 fick kvinnor lika rösträtt som män, och 15 miljoner kvinnor kunde rösta i det allmänna valet följande år.
600 000 kvinnor tog på sig roller i kvarnar, laboratorier och fabriker för att hjälpa första världskrigets insats på hemmafronten.
1000 av dessa arbetade vid Sebastian Ziani de Ferranti i Oldham i Greater Manchester, vid krigsslutet 1918.
Hans firma hade tidigare gjort meter och transformatorer, men bytte produktion till säkringar och 18-pundare skal.