Det första du behöver veta om Jose Mourinho är hur mycket han älskar att vinna fotbollsmatcher. Det är allt för honom — vare sig det är Barclays Premier League, Champions League eller en välgörenhetsmatch. Förra sommaren, Jose var ansvarig för resten av världen för Soccer Aid, Jag spelade för Sam Allaryces England sidan och Mourinho och laget ledde på Old Trafford går in i de sista stunderna. Men för att se till att fördelarna bevarades hade Mourinho — med en glittrande blick i ögat — ett ord med James McAvoy, skådespelaren i Hollywood, som han tog på sig som ersättare. Inte långt därefter hade James gått till marken med en "skada" för att hjälpa till att köra ner klockan. Jobbet var gjort och de vann 4-2! Nemanja Matic (vänster) John Terry och Gary Cahill skämt under träningen i slutet av en hård vecka för Chelsea. Mourinho spikily svarade på synpunkter från Jamie Carragher och Graeme Souness. Cesc Fabregas styr bollen som Premier League ledare ser fram emot söndagens Southampton spel. Jag måste betona att allt var godmodigt, men på onsdag kväll mot Paris Saint-Germain, agerade ett Mourinho team betydligt mörkare. Jag kallade Chelseas beteende skamligt och sorgligt när de sökte en Champions League kvartsfinal plats. De gick längre än vad som är acceptabelt, men tyvärr är det inte första gången vi har sett dem göra det. Jag tvivlar på att det blir det sista heller. Mourinho och hans lag tar vinna till en nivå som andra lag och chefer inte. Mourinho skakar hand med fans innan starten av förra sommarens Soccer Aid match på Old Trafford. Jamie Carragher (centrum) spelade för Sam Allardyces England sida för välgörenhetsmatchen i juni förra året. När sekunderna krympte, gick James McEvoy (vänster) ner med en skada som resten av världen vann 4-2. Respekt för Mourinhos prestationer i spelet är utom allt tvivel. Om några år skulle vi kunna erkänna honom som den mest framgångsrika managern genom tiderna, särskilt om han fortsätter att plocka upp en trofé var 35:e match, liksom hans nuvarande anmärkningsvärda förhållande. Men kommer han att bli älskad? Chelsea fans avgudar honom. Porto och Inter supportrar kommer också att göra det. Ännu mer än så? Det är diskutabelt. Bryr han sig om hur han blir ihågkommen? Det tror jag att han gör. Innerst inne tror jag att alla i fotboll bryr sig om hur de uppfattas. Chelsea spelare omger Björn Kuipers som den holländska domaren ger Zlatan Ibrahimovic hans marsch order. Det var denna tackling av svensken på Oscar som hade Chelsea spelarna svärma runt domaren. Ibrahimovic kväll var över efter tacklingen i första halvlek. Varje utomfält Chelsea spelare förutom Oscar var inblandad i massprotesten. Är troféer viktigare än att skapa goda minnen? Jag skulle alltid argumentera ja till det. Under min karriär vann jag 10 stora utmärkelser men inget av Liverpools lag jag spelade för är särskilt ihågkommen för att vara en toppsida. Om jag är ärlig, det irriterar mig, särskilt när jag hör historier redan nu om hur bra Kevin Keegan på Newcastle laget 1995-96 var eller hur spännande Leeds laget var som nådde Champions League semifinal 2000. Ja, de spelade båda snabbt, spännande fotboll men vad vann de? Inget. Mourinho ledde Porto till UEFA Cup 2003 och Champions League ett år efter. Mourinho tar Marco Materazzi efter att ha guidat Inter Milan till deras tredje europeiska Cup 2010. Du vill vara framgångsrik och ha ett rykte som spänner över en livstid, som Real Madrid laget på 1950-talet som Alfredo di Stefano och Ferenc Puskas inspirerade till fem på varandra följande Europacuper eller Ajax laget av Rinus Michels och Johan Cruyff från 1970-talet. De tog den stilen till det nederländska landslaget. Cruyff sa en gång, "hur du spelar är viktigare än vad du vinner och i viss utsträckning, han har rätt. Hollandsidan från 1974 års VM, till exempel, får talas om mer än den västtyska truppen som faktiskt vann den. Personligen skulle jag hellre ha varit tysk än i den nederländska truppen som misslyckades. Samma sak gäller Brasilien 1982, det andra stora laget som fångade hjärtan men misslyckades med att erövra världen. Real Madrids Raymond Kopa, Rial, Alfredo Di Stefano, Ferenc Puskas och Gento posera innan en match 1959. Johan Cruyff rundor Argentinakeeper Daniel Carnevali innan poäng i 1974 års VM kvartsfinal. Den stora brasilianska sidan av 1982 firar Sokrates underbara equalizer i 3-2 nederlaget av vinnarna Italien. Jag känner till de flesta av namnen på denna stora trupp, vilket jag är säker på att många gör — Zico, Eder, Falcao, Sokrates — men vad skulle dessa män hellre ha, en medalj för vinnare — som deras landsmän 1970 — eller bara vetskapen om att alla älskade den fotboll de spelade? I en idealisk värld, blir du ihågkommen för att vinna med stil. Det bästa exemplet jag har på det från min barndom var AC Milan laget av Ruud Gullit, Frank Rijkaard och Marco van Basten som vägleddes av Arrigo Sacchi i slutet av 1980-talet. Deras kvalitet under den perioden var ojämförlig och de är fortfarande den sista sidan att behålla EM. Pep Guardiolas Barcelona, dock, är laget som tog stil och framgång till en annan nivå tillsammans. De kommer fortfarande att skriva böcker om dem om 50 år, sådan var den swagger med vilken de vann 14 troféer på fyra extraordinära år. När ett lag vinner silver med fantasi och fantasi, verkar det nästan mer speciellt. Mourinho är lika produktiv på att samla troféer som Guardiola, men fotbollsmärket hans lagspel jämför inte. Det är därför, på lång sikt, du kommer inte att hitta hans team talade om som några av de andra jag har nämnt. Lagens beteende, naturligtvis, hjälper inte heller. Chelsea har liknats vid Leeds-teamet från 1970-talet men jag tror faktiskt att sättet de uppförde sig på var sämre under Mourinhos första trollformel i England. De var beredda att skjuta den ännu längre. Pep Guardiola kastas av sina beundrande Barcelona spelare efter att ha vunnit 2011 Champions League. Leeds spelare omger Ray Tinkler efter domaren kontroversiellt tillät Jeff Astle mål 1971. John Terry, John Mikel Obi, Ashley Cole och Michael Essien får i domaren Rob Styles ansikte 2007. Inget av det kan störa Mourinho, på samma sätt som det inte stör Rafa Benitez. Jag minns att han en gång berättade för mig om ett samtal han hade med en spansk journalist, om vad som uppfattades som "bra fotboll" och "vinnande fotboll". Rafa blev förbryllad över detta, så han frågade journalisten: "Vem gjorde Spaniens vinnande mål i 1964 års EM?" Svaret kom: "Marcelino. Så Rafa frågade sedan, "Och hur spelade Spanien i spelet? på vilket det var tystnad. Oscar verkade inte vara sämre efter Ibrahimovics mittvecka tackling som han tränade på fredag. Diego Costa satte sig ner för lite keyy-uppy på Cobham som spelarna förberedde för Southampton. Mourinho håller ett öga på saker och ting när Blues chefen gör sin sida redo för söndagens lunchtid kick-off. Hans poäng var att Spanien hade vunnit trofén. Mourinho skulle helt klart förstå logiken i detta argument. Jag förstår vad han menar också. Men tanken på att vinna till varje pris? Det är något som jag inte känner mig bekväm med. Jag älskade att vinna, det fanns inget bättre som du kunde uppleva i fotboll. Men när allt är sagt och gjort vill du bli ihågkommen och respekterad för vad du har åstadkommit. Och om Mourinhos team fortsätter att ta saker till randen, den kärlek hans prestationer bör säkra är osannolikt att någonsin komma. Hughes väckelse kommer att sätta stora klubbar på alert. Det finns ett stort spel i Midlands med West Bromwich Albion kommer upp mot Stoke. Prisa för arbetet av Albion med Tony Pulis, den tidigare Stoke chefen, visar inga tecken på krympande, särskilt efter att han utsågs till chef för månaden för februari. West Brom blomstrar under hans ledning och det råder inget tvivel om att de kommer att vara i Barclays Premier League nästa säsong. Men hur är det med Mark Hughes, mannen som efterträdde Pulis på Stoke? Tony Pulis vann månadens chefspris för februari efter sitt fina arbete på West Brom. Mark Hughes (höger) har flugit under radarn men har lett Potters till åttonde i Premier League. Utan att ta några rubriker, Hughes har imponerande manövrerat Stoke till åttonde plats i Premier League och de har byggt på sina ansträngningar förra säsongen. De tillbringade bara £ 1,2 miljoner förra sommaren, och förlorade Bojan Krkic till en allvarlig knäskada, men de fortsätter att få bra resultat. Endast Liverpool och Arsenal har plockat upp fler poäng sedan boxningsdagen. Det arbete Hughes har gjort på Britannia Stadium verkar ha gått under radarn. Hans resa sedan han fick sparken på ett dåligt sätt av Manchester City i december 2009 har inte alltid varit smidig. Till exempel kritiserades han för hur han lämnade Fulham 2011 och sedan avskedades av Queens Park Rangers efter att ha tillbringat mindre än ett år på Loftus Road, även om han höll dem i toppflyget i maj 2012. Men han har återuppbyggt sitt rykte i Potteries och ser ut som han kommer att belönas med ett nytt kontrakt. Om han fortsätter att göra sådana imponerande framsteg, kan han återigen få chansen att arbeta på en klubb som regelbundet kan tävla om höga utmärkelser. Den här veckan ser jag fram emot... Att se om Everton kan fortsätta att hissa flaggan i Europa. Ännu en nedslående vecka i Europa för lag från Barclays Premier League, men ännu en gång visade Everton sig vara ett undantag från regeln. Den sista timmen av deras sammandrabbning med Dynamo Kiev såg Everton spela som bäst under Roberto Martinez - fotbollen var bra, energin var hög och det fanns en intensitet i allt de gjorde. Allt detta bidrog till att visa hur svårt Romelu Lukaku kan vara att spela mot på det humöret. Han bulldozed sin väg förbi ett antal utmaningar för att sätta upp Steven Naismhmeds mål, visade karaktär att ta den avgörande straffet och mobbade Dynamos försvarare, inklusive den högt rankade Aleksandar Dragovic. Han har nu 16 mål för säsongen. Romelu Lukaku hoppar förbi Aleksandar Dragovic (vänster) under en all-aktion display mot Dynamo Kiev. Lukakus straff var inte övertygande, men det ger Everton överhanden i slipsen framför returbenet. När du ser Everton spela så undrar du varför de har kämpat i Premier League. Men om de replikerar prestandan som gav dem en 2-1 bly att ta till Kiev, kommer de att ha en enastående chans att slå Newcastle för bara sin andra ligan seger 2015. Så snart Everton börjar få poäng på brädet igen, kommer den spända atmosfären runt Goodison Park att slappna av och Evertonians kommer att kunna njuta av det europeiska äventyret lite mer.
Att vinna är allt för Jose Mourinho - oavsett om det är Barclays Premier League, Champions League eller en välgörenhetsmatch.
Chelsea gick längre än vad som är acceptabelt mot PSG, men tyvärr är det inte första gången vi har sett dem göra det. Jag tvivlar på att det blir det sista heller.
Om några år skulle vi kunna erkänna Mourinho som den mest framgångsrika managern genom tiderna.
Men kommer han att bli älskad? Chelsea fans avgudar honom. Porto och Inter supportrar kommer också att göra det. Ännu mer än så? Det är diskutabelt.