- Landmarkins. - Vad är det? Av Robert Macfarlane. (Hamish Hamilton £20) Vid University College London på sextiotalet var en dörr på engelska avdelningen märkt The English Place Name Society. Under mina tre år som elev såg jag aldrig någon gå in i eller lämna det rummet, och föreställde sig berg av dammiga böcker och dokument, grumlade av spindlar, bortglömda kartor över en död värld. En cist: gaelisk till gravkammaren. Eftersom de ursprungliga betydelserna för platsnamn till stor del glöms bort och forntida lokala namn för kullar, bäckar och mossar har blivit oanvända, utför Robert Macfarlane ett underverk av uppståndelse i sin nya bok. Han återupplivar ett fascinerande arkiv av gamla termer från anglosaxisk till gammal nordis och dansar genom det förflutnas stängda dörr — ett arbete av kärlek såväl som lärande. Ursprungliga betydelser av plats namn är till stor del glömda och gamla lokala namn för kullar, bäckar och mossar har fallit ur bruk. I åratal har han varit passionerat engagerad i arbetet av män och kvinnor som har skrivit om naturen, såsom Richard Jefferies, Barry Lopez, Jacquetta Hawkes och Roger Deakin. Dessa är hans andliga guider till det landskap han älskar. För, liksom milstolparna i sinnet (de böcker och möten som formar oss), det finns landmärken runt omkring oss: från den minsta tös till träd, klippor, stränder och dolda dalar. Alla dessa namngavs av våra förfäder med speciella, säregna och poetiska termer som förmodligen inte användes gemensamt under de senaste 100 åren. Så varje kapitel beskriver verk av en eller två författare som har format Macfarlanes tänkande, och tar oss på en inbillad promenad in i deras världar. Och sedan kommer en ordlista, listor med namn på saker som är specifika för en aspekt av landskapet. Listorna är fascinerande. Till exempel, eit: ett litet ord från Isle of Lewis med en enorm betydelse: "Tanken att placera kvartsstenar i hedar strömmar så att de skulle glittra i månskenet och därmed locka lax till dem i slutet av sommaren och hösten. och Människor i Essex brukade kalla dig "vätskehövdade" om du var orolig för regn. Och vad sägs om den härliga listan av ord för istapp: aquabob (Kent), klinkerbell och konkerbell (Dorset), daggler och dagglet (Hampshire), ickle (Yorkshire) och shuckle (Cumbria). Macfarlane säger: "Det här är en bok om språkets makt — stark stil, enkla ord — för att forma vår känsla av plats. och han börjar och avslutar denna imponerande och ovanliga bok med barn — vilket är som det borde vara. För vem mer kommer att ärva jorden? Liksom många av oss blev han djupt chockad när den nya upplagan av Oxford Junior Dictionary utelämnade ord som inte längre betraktades som "relevanta för den moderna barndomen, inklusive ekollon, blåklocka, smörblomma, catkin, konker, maskros, ormbunke, ljung, häger, murgröna, lärk, mistletoe, newt, utter, hage och vide. Det är därför Macfarlane slutar med att beskriva ett spännande projekt med grundskolebarn ges fri tillgång att utforska en park på vintern. Deras skrivande om denna erfarenhet, över månader, förvandlade den vanliga parken till en plats av förundran var "nya berättelser sågden från dess jord". Att beröva barn denna naturliga förstfödslorätt Robert Macfarlane firar i allt hans arbete är att skära ut en viktig del av deras hjärtan.
Ursprungliga betydelser av platsnamn har till stor del glömts bort.
Robert Macfarlane har återuppväckt det förflutna med sin forskning om detta område.
Macfarlane tror att kraften i språket kan forma vår känsla av plats.