Patrick Strudwick hade en tumör avlägsnad från tjocktarmen för sju år sedan, 30 år gammal. Frågan, vid första anblicken, verkar ganska enkel: skulle du vilja veta dina chanser att få cancer? Särskilt om du bär på en felaktig gen (eller till och med flera) som kan göra cancerceller eller en malign tumör mer sannolik. Men när det uppstod en möjlighet att få genetisk screening för att ta reda på om mitt DNA var bristfälligt, utlöste denna fråga bara mer: hur skulle jag klara av om det visade sig att cancer var nära nog säkert? Även om vissa genetiska tester finns tillgängliga på NHS för personer med en tydlig familjehistoria av en viss cancer — till exempel, om mer än två medlemmar av din närmaste familj har haft det — har det privata sjukhuset Spire Bushey i Hertfordshire blivit det första som erbjuder fullständig screening för en rad cancerformer för människor som kanske bara har haft en eller två familjemedlemmar drabbade. Vissa gener de testar för, särskilt de felaktiga BRCA1 och BRCA2, har fått mycket publicitet under de senaste åren. Angelina Jolie upptäckte att hon hade en felaktig kopia av BRCA1, och sångerskan Michelle Heaton fann att hon hade en muterad version av BRCA2. De valde dubbla mastektomier och hysterektomier för att undvika 60 till 90 procents risk att utveckla cancer. Men denna nya tjänst skärmar för dussintals olika gener kopplade till prostata-, tarm-, bröst- och äggstockscancer, som är bland de vanligaste i Storbritannien, med hjälp av "nästa generation" genteknik för att ge ett komplett utbud av resultat inom 12 veckor. Det fanns olika skäl till att jag bestämde mig för att göra ett försök. För sju år sedan, 30 år gammal, låg jag i en sjukhussäng, kraftigt nedsövd efter en koloskopi för att hitta orsaken till månader av buksmärtor, när min gastroenterolog levererade nyheten:. "Vi hittade ett adenom — en typ av tumör — i tjocktarmen. Det var ungefär en tum lång, men vi lyckades ta bort den.. 'OK, och jag svarade från dimman av sedering. Även om tumören var godartad, tillade läkaren: " Typen betyder att den troligen skulle ha blivit elakartad. Om vi inte hade tagit bort detta, kunde du ha varit död av 40. på grund av sådana utväxter är sällsynta för någon så ung, fick jag veta att jag skulle behöva ha kolonkopier vart tredje år för att (förhoppningsvis) fånga ytterligare avvikelser. Tre år senare fann en scan en annan polyp — mindre, godartad, men ännu större anledning att oroa sig. Ett år senare låg jag i en annan säng, min egen, när telefonen ringde. "De hittade några cancerceller," min far började. Det var hans prostata, en vanlig cancer hos äldre män (han var 67) och en med ganska goda utsikter till överlevnad. Men hans farbror — min farfars bror — hade dött av den. Och min fars tumör var en av de mest aggressiva typerna. Han återhämtade sig helt, men oron dröjde kvar. Kan det finnas en felaktig prostatacancergen på min fars sida? Min mamma var adopterad och vet inget om sin familj, så kan det finnas tarmcancergener på hennes sida? Kan det finnas två laddade vapen som väntar på mig? Patrick (bildad) beslutade att ha genetisk screening för cancer för att ta reda på om han är predisponerad för särskilda stammar av tarm- och prostatacancer. Den sista stöten för att ta testerna kom ner till minnet av en kär vän som hette Beth. Underbar, våldsamt smart, med en underbar familj och en lovande karriär framför sig, dog hon av malignt melanom — hudcancer — på sin rygg 1999. Hon var 26 år. Så, om det fanns något jag kunde göra för att fånga cancer innan det fångade mig, Jag skulle göra det, jag bestämde mig. Jag bokade tid hos sjukhusets genrådgivare, Vicki Kiesel. Hennes timme långa bedömning inkluderade femtton frågor: ålder av syskon, som har haft barn, ålder av barnbarn vid döden, som har haft vilka cancer och när, min medicinska historia, varför jag ville screening. Vicki var mest bekymrad över adenomet. "Om det finns något i din familj att se upp för, det skulle vara något som kallas Lynch syndrom, har hon berättat för mig. – Det är ett genetiskt misstag som gör människor mer benägna att få tarmcancer. Med det kommer en ökad risk för prostatacancer... Lynch syndrom kan också utlösa endometrie, mage, äggstockar, hjärna och hudcancer. Om jag hade den här genen, hur stor skulle risken för tarmcancer vara? "Upp till cirka 70 procent, sade hon. Hon fick syn på mitt panikuttryck och berättade att det fanns flera saker de skulle göra för att minska riskerna: "Colonoskopier var 18:e månad eller så för att fånga eventuella polyper innan de blir maligna, och dagliga aspirin. och (En nyligen genomgång av studier på aspirin av Queen Mary University i London kom fram till att en daglig låg dos i tio år kan minska risken för tjocktarmscancer med 35 procent.) "Efter 40 års ålder skulle vi också föreslå regelbundna PSA-tester för prostatacancer, säger hon. Om jag hade Lynch syndrom, mina syskon skulle ha en 50 procent chans att ha det också, så jag skulle behöva berätta för dem. Men Vicki förklarade också att endast 5 till 10 procent av cancern uppstår på grund av gener — de flesta cancerformer har en miljörelaterad orsak. Lynchs syndrom står bara för 2 till 3 procent av tarmcancern. Jag anser att problemet med all denna statistik är detta: de betyder ingenting om man är en av de få procent som påverkas. Jag valde att ha screening för varje gen vi hittills känner till som kan utlösa prostata - eller tarmcancer — totalt 12 gener — och gick för att få blodet taget. Under de följande tio veckorna vägrade jag att tänka på det, låtsades att det inte hände och berättade ingen. När jag fick ett mail från kliniken att mina resultat var tillbaka och jag ville ha dem personligen eller över telefon, frös jag, helt oförmögen att bestämma. Angelina Jolie (till vänster) upptäckte att hon hade en felaktig kopia av BRCA1, och sångerskan Michelle Heaton (till höger) fann att hon hade en muterad version av BRCA2, de båda valde dubbla mastektomier och hysterektomier. Jag fegade ur och bad om ett telefonsamtal. Under några dagar innan samtalet talade jag med Colin Elton, en specialist på kolorektalkirurg på sjukhuset Spire Bushey, för att ta reda på hur användbara dessa tester kan vara. "Det finns inte tillräckligt med medvetenhet bland allmänläkare och sjukhusläkare om fördelarna med genetisk testning, säger han. "Även om någon har en familj historia av en typ av cancer, och om de skickas till en genetisk rådgivare av NHS, de kanske fortfarande inte har den faktiska testning om rådgivaren inte tror att chanserna är tillräckligt hög. "Men denna screening ger människor som kanske bara har en förälder eller syskon chansen att testa — och det är en av de vanligaste frågorna familjemedlemmar till cancerpatienter har:  och kommer jag att få det också?.. I själva verket, NHS kanske inte erbjuder testning eftersom endast en liten andel av cancer orsakas av genetiska problem, säger Shane McKee, en konsult klinisk genetiker på Belfast Health och Social Care Trust. Han kastar också tvivel på screeningen du kan betala för utanför NHS, eftersom familjens historia inte behöver vara så stark för att få testerna, vilket gör analysen av resultaten svårare. Ett annat problem är att det sannolikt kommer att finnas 200 gener som orsakar en betydande risk för cancer, men vi känner bara till hälften av dem. Patrick (bilden) var otroligt lättad att få veta att hans genetiska screening kom tillbaka normalt även om han säger att han kommer att göra allt han kan för att minska riskerna för cancer. Cancerforskning Storbritannien rekommenderar också försiktighet kring genetisk screening. "Att veta att du har vissa genetiska fel betyder inte alltid att det finns någon åtgärd du kan vidta," säger en talesman. Men Dr McKee är tydlig med fördelarna med specifika genetiska cancertester, särskilt för tarm- och bröstcancer. – Målet är att se om vi kan identifiera personer med ökad risk på ett tidigt stadium, så att vi kan införa övervakningsprogram. De flesta cancerformer är behandlingsbara om de fångas i ett tidigt skede. och det var denna riskreduktion som gjorde att eventuella kvardröjande tvivel om att ta testet försvinner. Jag tog hand om mig själv. Vicki ringde på nyheterna. "Vi har tittat på de 12 generna och de är alla normala."Tack gode Gud, jag svarade. När jag lade på var lättnaden nästan överväldigande. Senare, men jag påminde mig själv att detta bara sätter mig tillbaka till liknande nivåer av cancerrisk för någon annan och att jag fortfarande kan ha en cancerframkallande gen som vi ännu inte vet om. Jag måste fortfarande göra vad vi alla bör för att minska riskerna: hålla min vikt nere, begränsa alkohol, inte röka och motion. Jag måste fortsätta att vara vaksam — för mig, för min familj och för Beth.
Patrick Strudwick fick en tarmtumör borttagen för sju år sedan.
Fyra år senare fick hans far diagnosen prostatacancer.
Patrick hade genetisk screening som tester för olika typer av sjukdomen.
Hans resultat returnerades normalt men han kommer att förbli vaksam från och med nu.