Fördomar trotsar logiken. Många människor älskade Peter Mayle's A Year I Provence men det gjorde mig mer beslutsam än någonsin att tillbringa somrarna i Storbritannien. Medan några av oss var tvungna att arbeta för sitt uppehälle, gick han i slutet av 80-talet med pengar på banken; köpte ett förfallet hus; charmade lokalbefolkningen och skrev hela kapitel om excentriska franska rörmokare. Pengarna rullade in, men Provence blev en kliché. Enveten? Moi? Vad är det? Självklart. Rulla ner för video. Utsikt från toppen: Den krämiga byn Gordes i Luberon (bästa sett när tränarna har lämnat) Det är därför, i 25 år, jag gav regionen en bred kaj. Men det är inget jämfört med Susan, min 80-åriga svärmor, som inte varit i Frankrike på ett halvt sekel. Sedan, till min fasa, så fort Eurostarn drog sig ur St Pancras, producerade Susan ett kluvet exemplar av Mayles bok och blev snabbt uppslukad. Att ta sig dit är en doddle. Under högsäsong går tåget hela vägen från London till Avignon. Vi plockade upp en hyrbil på Avignon station och på väg mot vår villa strax utanför vackra L'Isle-sur-la-Sorge, som strövar fem bifloder av floden Sorgue och var en gång en centrum för tygindustrin. L'Hirondelle, som vår villa kallas, ägs av ett ungerskt par. De har gjort ett fantastiskt jobb: traditionella (spår skyddade av vinstockar, pool, huggna stengolv, lavendel) men också stora på teknik (höge-TV visar alla de viktigaste brittiska kanalerna och kylskåp galore). En region med färg och aromer: Rullande lavendelfält är en välkommen syn för besökare till Provence. Jag tog bara av den första rosenflaskan och tänkte skåla för vår lycka när Susan märkte att hennes resväska inte var den hon hade lämnat Norfolk med. Det var mitt fel. Jag hade plockat upp en helt annan vid ankomsten till Avignon. Nu vet vi alla att Frankrike är i kris. Men vad jag inte riktigt hade uppskattat, är hur frustrerande ineffektivt det är. Lost and Found offices fungerar endast måndag till fredag; det finns inget nummer du kan ringa och polisen tittar på dig när du rapporterar något som saknas. Lyckligtvis var det marknadsdag på söndag i L'Isle-sur-la-Sorgue (en gång beskrivs som 'Venice of Provence', vilket är lite överskattande saker) och så köpte vi flera nya klänningar för Susan, innan vi slog oss ner till lunch vid floden. Hon var lite nere om allt, men hennes andar plockade upp ingen ände den kvällen när vi körde till kullen-topp byn Menerbes (gotiska stil kyrka, korkskruv museum, pyttesmå gator och, ja, bakgrunden till Mayles litterära pengar-spinner) och tittade ut över Luberon National Park, med Vaucluse bergen i fjärran. Två kilometer bort ligger den hänförande La Bastide de Marie, ett 14-rums hotell (inklusive en zigenarkaravan) som ligger i hektar av sina egna vingårdar. Misty högar, härliga lågor: Mont Ventoux ger en vacker bakgrund till de vackra byarna i Provence (vänster) - medan lunch i den medeltida enklaven L'Isle-sur-la-Sorge (höger), ovanför floden Sorgue, kommer att gynna själen. Restaurangen (ca 50 pund per huvud, inklusive vin) är öppen för icke-invånare - och maten och servicen gav någon kvardröjande negativitet om franskans likgiltighet för saknade resväskor. Aix en Provence är en timme sydost. Min fru insisterade på att vi skulle besöka dess berömda marknad och så gick vi, bara för att upptäcka det stänger vid 1 pm. Hur i hela friden ska monsieur Hollande någonsin få landet tillbaka till jobbet? Sen fick vi bilen bogserad. Saker och ting kunde bara bli bättre, men vi hade inte förväntat oss fullständig hänryckning när vi stannade till för middag på Crillon le Brave, en utsökt samling av 16- och 1600-talsbyggnader som genom åren har förvandlats till ett hotell som ockuperar en utmärkt plats. Med sin krämiga sten, blekta fönsterluckor och imponerande kyrka, är det allt du kan önska dig i Provence - och mer. Uppriktigt sagt, gick middagen direkt till min topp tio-lista. Vi erövrade Mont Ventoux. Vid 6,273 meter är det den högsta punkten i Provence, den torra toppen över trädgränsen. Det var ingen svår klättring - med bil, det vill säga. Andra gjorde det till fots eller på tävlingscyklar, den senare inspirerad av Tour de France, som passerar detta sätt de flesta år. En bekant syn: Mont Ventoux har ofta spelat värd för Tour de France - och är också bra för icke-cyklister. Strax innan du når toppen, finns det en grav vid sidan av vägen, ett minnesmärke över den stora brittiska cyklisten Tommy Simpson, som dog av hjärtsvikt 1967 på en av de hetaste dagarna som någonsin spelats in i loppet. Hans sista ord var: "Sätt mig tillbaka på den blodiga cykeln." Mont Ventoux är en viktig utflykt. Så är också Gordes, så länge du går dit när turistbussarna har åkt. Byn är oemotståndligt vacker, så mycket så min svärfar köpte nästan en uppsättning av dessa plast plats-mattor med natursköna fotografier komplett med en Hälsningar från Gordes inskription. Jag sa till honom att vi för samma pris kunde ta en cocktail på terrassen i La Bastide de Gordes, det berömda gamla hotellet som ramlar nerför stenytan precis utanför torget. Och det var vad vi gjorde. Vi stannade på för en spännande middag, där vi fick veta att hotellet är på väg att stänga för en 16 miljoner € refurb (återöppnas den 17 juni). En vecka i Provence kanske inte har samma klang som titeln på Mayles bok, men bara sju dagar här gör underverk för själen. Susan förlät mig till och med för resväskan. CV Villas (0207 563 7903) cvvillas.com erbjuder sju nätter på Maison L'Hirondelle, för upp till sex dela, från £ 2 675 inklusive hemhjälp (men exklusive resor, som kan ordnas på begäran). Från 1 maj går Eurostar (03432 186186; eurostar.com) direkt från London St Pancras till Avignon. Priserna från £ 99 avkastning. En veckas hyrbil med Rhino (0845 508 9845; rinocarhire.com) kostar från £114.
Peter Mayles bok Ett år i Provence sätter strålkastarljuset på regionen.
Men det finns mer i regionen än vad denna gamla litterära favorit antyder.
Mont Ventoux ger en vacker bakgrund - och spektakulär utsikt.