(CNN) Det är nu allmänt accepterat att Germanwings förste officer Andreas Lubitz verkligen låste sin kapten ut ur cockpit, satte sitt flygplan i en brant nedstigning, och sedan luta sig tillbaka och vänta lugnt för slutet att komma fram. Han gjorde det med överseende, efter att ha förkastat en läkares lapp som skulle ha ursäktat honom från arbetet den dagen. Han ansluter sig till den korta och ökända listan över flygpiloter, en handfull under de senaste två decennierna, som har använt sina flygplan för att kombinera självmord med massmord. Varför är denna tanke genast så fascinerande och så skrämmande? Det beror på oförenligheten mellan vad vi vill tro om att flyga och vad vi nu ser. Flygresor framställer sig som en mycket kontrollerad, strikt professionell verksamhet, berövad alla oförutsägbara element. Flygbesättningar bär militärstil uniformer inte för att de inte kunde flyga lika bra i gatukläder, men eftersom uniformer förmedlar till passagerare en subliminal antydan om att de är av en annan ras, så långt från vanliga människor som en idrottsman i världsklass är från en duffer. Piloter är inte bara smartare och bättre utbildade än vanliga människor, säger dessa ränder och mössor, utan de måste också vara mindre glömska än vi, mindre distraherande, bättre utvilade, inte benägna till irritabilitet eller sorg eller glödande förbittring. Precis som soldater måste de vara lite robotiska, effektiva, modiga och renade från skräp som angriper vanliga människors själar. Eftersom de har förtjänat sina ränder, känner vi oss trygga -- även när det verkar omöjligt för oss att förstå, eller tydligen för någon att förklara, vad som håller dessa enorma metallsprängningar uppe i luften. Sanningen, som den omfattande historien om flygplansolyckor visar, är att piloter inte skiljer sig från andra människor. De kan vara vårdslösa, lata, ouppmärksamma och vårdslösa. De kan dricka för mycket. När piloterna pratar sinsemellan är misstagen, de nära samtalen, de katastrofer som avvärjs av ren tur favoritämnen. Men om piloterna då och då gör små misstag, förmörkar det svepande dramat med luftfarten, där de är skådespelarna och vi publiken, deras fel. Dessutom är det mesta som flyger rutin -- timmar av tristess, klichén går, punkterad av ögonblick av ren terror. Glappen har för länge sedan blivit utraderade, och flygplanen är så underbart konstruerade att de vanligtvis skyddar även den värsta piloten från sig själv. Inte heller är piloter av högre moraltyp än vi andra. Trots de småsaker de ibland yttrar, axlar piloterna inte medvetet bördan av hundratals liv eller känner sig mer ansvariga för ett fullt flygplan än för ett tomt. Piloter är i stort sett stolta. De identifierar sig med flygplanet; det är en förlängning och utvidgning av jaget, och piloten känner samma motiv för att leverera det säkert till sin destination som du känner när du kör en bil på en fullsatt motorväg. En pilot värderar en jämn landning eftersom den visar skicklighet, inte för att folket i ryggen fortfarande lever. Den största garantin du har att din pilot är hängiven din säkerhet är det faktum att han eller hon är i flygplanet med dig. Vi bör därför inte bli alltför förvånade om en pilot då och då gör något som är helt oförenligt med vårt förtroende. Piloter är hämtade från de olika människotyperna. Det mänskliga sinnet är det svartaste av lådor; ingen, varken kollega eller psykolog, kan på ett tillförlitligt sätt kika in i det. Desperata, katalysmiska handlingar inträffar nästan dagligen över hela världen; varför skulle de inte inträffa, en gång i tiden, i cockpit? Med tiden kanske vi bättre förstår vem Andreas Lubitz var och vad han gjorde. Idag vet vi fortfarande mycket lite.
Experter misstänker försteofficer Andreas Lubitz låst pilot ut ur cockpit av planet.
Peter Garrison: Piloter existerar inte på andra moraliska plan än vi andra, och det mänskliga sinnet är det svartaste av lådor.