Datorhackning var en gång underliga tonåringars värld. Det är nu en arena för regeringsspioner, yrkestjuvar och spåmän. Idag handlar allt om pengarna. Det var därför kinesiska hackers bröt sig in i Lockheed Martin och stal ritningarna till biljon-dollar F-35 stridsflygplanet. Det är också därför ryska hackare har smugit sig in i västerländska olje- och gasföretag i åratal. Insatserna är också högre. 2010 halkade hackers in en "digital bomb" i Nasdaq som nästan saboterade aktiemarknaden. Under 2012 förstörde Iran 30 000 datorer hos den saudiska oljeproducenten Aramco. Och tänk på den enorma (och ändå oupptäckta) skadan från Nordkoreas cyberattack på Sony Pictures förra året. Datorer förstördes, chefers pinsamma mejl avslöjades, och hela filmstudion kastades i kaos. Det har inte alltid varit så här. Hackning har faktiskt en ganska oskyldig och harmlös början. Hela begreppet "hacking" växte fram från Massachusetts Institute of Technology för nästan 50 år sedan. Datavetenskapsstudenter där lånade termen från en grupp modell tågentusiaster som "hackade" elektriska tågspår och växlar i 1969 för att förbättra prestanda. Dessa nya hackers var redan räkna ut hur man ändrar datorprogram och hårdvara för att påskynda det, även som forskarna på AT&T Bell Labs utvecklade UNIX, ett av världens första stora operativsystem. Hacking blev konsten att räkna ut unika lösningar. Det krävs en omättlig nyfikenhet på hur saker och ting fungerar; hackare ville få tekniken att fungera bättre, eller annorlunda. De var inte till sin natur goda eller dåliga, bara smarta. I den meningen var den första generationen riktiga hackare "freakers", ett gäng amerikanska punkare som lekte med nationens telefonsystem. 1971 upptäckte de att om man visslar med en viss hög ton, 2600-hertz, kunde man komma åt AT&T:s fjärrkopplingssystem. De skulle göra internationella telefonsamtal, bara för skojs skull, för att undersöka hur telefonnätet inrättades. Det här var låg-fi-grejer. Den mest kända freakern, John Draper (alias "Cap'n Crunch") förtjänade sitt smeknamn eftersom han insåg att leksaksvisslan som ges bort i spannmålslådor avger precis rätt ton. Denna utbildade ingenjör tog det konceptet till nästa nivå genom att bygga en anpassad "blå låda" för att göra dessa gratis samtal. Denna smygande lilla låda var en sådan ny idé att unga ingenjörer Steve Wozniak och Steve Jobs började bygga och sälja den själva. Det här är killarna som senare skulle starta Apple. Wire bedrägeri spetsade, och FBI knäcktes på freakers och deras blå lådor. Men lagarna passade inte riktigt. Barn anklagades för att ringa trakasserande telefonsamtal och liknande. Men federala agenter kunde inte stoppa det här fenomenet. En tech-savvy, nyfiken och något anti-auktoritär gemenskap hade fötts. Nästa generation kom i början av 1980-talet, då människor köpte persondatorer till sina hem och kopplade dem till telefonnätet. Webben var ännu inte vid liv, men datorer kunde fortfarande prata med varandra. Detta var den gyllene tidsåldern av hackning. De här nyfikna barnen tog sig in i vilket datasystem de än kunde hitta för att utforska. Vissa bröt sig in i datanätverk på företag. Andra bad tryckerier på sjukhus hundratals kilometer bort att bara spotta ut papper. Och den första digitala hängningen kom till. Hackers möttes på text-only anslagstavla system för att prata om freaking, dela dator lösenord och tips. 1983 års film "Krigsspel" skildrade just detta, bara konsekvenserna var katastrofala. I den kopplar en tonåring i staten Washington av misstag in sig i en militär dator och för nästan världen till kärnvapenkrig. Det är därför ingen överraskning att FBI var på hög vakt det året, och arresterade sex tonåringar i Milwaukee -- som kallade sig för 414-talet, efter deras områdeskod -- när de kopplade in sig i Los Alamos National Laboratory, en kärnvapenforskningsanläggning. Nationella farhågor fick den amerikanska kongressen att anta lagen om datorbedrägeri och missbruk 1986. Att bryta sig in i datorsystemen var nu ett eget brott. Skadan av hackning började också bli allvarligare. År 1988 blev regeringens ARPAnet, den tidigaste versionen av Internet, stört när en doktorand vid Cornell University, nyfiken på nätverkets storlek, skapade en självreplikerande programvarumask som mångdubblades för snabbt. Nästa år greps några tyska hackare som arbetade för den ryska KGB för att bryta sig in i Pentagon. 1990 riggade hackaren Kevin Poulsen en radiostation i Los Angeles för att vinna en Porsche. Katt-och-mus spelet mellan brottsbekämpning och hackare fortsatte under hela 1990-talet. Några hackade för pengar. Den ryske matematikern Vladimir Levin greps när han stal 10 miljoner dollar från Citibank. Andra gjorde det för att hämnas. Tim Lloyd raderade datorerna på Omega Engineering i New Jersey efter att han fick sparken. Men hacks var fortfarande mer av en irritation än något förödande, även om det snabbt blev uppenbart att potentialen fanns där. Aktiemarknaden, sjukhusen, kreditkortstransaktionerna. Allt gick på datorer nu. Det fanns ett benchlockande ögonblick när en rastagg grupp hackare kallar sig själva L0pht vittnade inför kongressen 1998 och sade att de kunde stänga av Internet på 30 minuter. Faran var plötsligt mer verklig än någonsin. Ethos började också förändras. Tidigare, hackare bröt sig in i datorer och nätverk eftersom de var nyfikna och dessa verktyg var otillgängliga. Webben ändrade det och satte allt det där på allas fingertoppar. Pengar blev drivkraften bakom hacks, sade C. Thomas, en medlem av L0pht som är känd internationellt som hackaren "Space Rogue." En opatched bugg i Windows kan låta en hackare gå in i en bank, eller en utländsk regering kontor. Maffianer och regeringar var villiga att betala top dollar för denna ingångspunkt. En helt annan typ av svart marknad började växa. Det bästa beviset kom 2003, när Microsoft började erbjuda en $ 5 miljoner bounty på hackare attackerar Windows. "Det är inte längre ett sökande efter information och kunskap genom att utforska nätverk. Det handlar om dollar, sa Thomas. "Forskare är inte längre motiverade att få saker fixat. De säger: "Jag ska leta efter insekter för att få en lönecheck" "och sälja den till en regering." " Löst anslutna amatörer ersattes av välbetalda, utbildade proffs. I mitten av 2000-talet tillhörde hackning organiserad brottslighet, regeringar och hacktivister. Först brott: Hackare runt om i världen skrev skadlig programvara (malware) för att kapa tiotusentals datorer, med hjälp av sin processorkraft för att generera skräppost. De skrev banktrojaner för att stjäla inloggningsuppgifter på webbplatsen. Hacking betalningssystem visade sig vara vansinnigt lukrativ också. Albert Gonzalez stöld av 94 miljoner kreditkort från företaget TJX 2007 visade sig vara en föregångare till senare dataintrång, som Target, Home Depot och många fler. Då finns det en regering. När USA ville sabotera Irans kärnvapenprogram 2009, hackade det en utvecklingsanläggning och släppte lös det farligaste datorvirus som världen någonsin har sett. Stuxnet fick de iranska labbdatorerna att snurra centrifuger utom kontroll. Detta var aldrig tidigare skådat: en digital strejk med extrema fysiska konsekvenser. På samma sätt finns det bevis för att Ryssland använde hackers för att samordna sin attack mot Georgien under ett fem dagars krig 2008, ta ut viktiga nyheter och regeringens webbplatser som tankar rullade in i dessa specifika städer. Sedan finns det hacktivister. Den populistiska gruppen Anonyma hackar sig in i polisen för att avslöja officersbrutalitet och översvämningar banker med skräp Internet-trafik. En hämnare känd som "The Jester" tar ner islamiska jihadistiska webbplatser. Det som nu existerar är en knepig värld. Vita huset blir hackat. Var det den ryska regeringen eller de ryska nationalisterna som agerade på egen hand? Eller frilansagenter som betalas av regeringen? I den digitala världen är tillskrivningen extremt svår. Under tiden är det lättare än någonsin att bli en hackare. Digitala vapen går bara för dollar på lättillgängliga svarta marknader på nätet. Anonymitet är några klick bort med rätt programvara. Och det finns högt betalda jobb i att försvara företag som Google eller JPMorgan Chase -- eller attackera dem. Som ett resultat av detta har den brottsbekämpande toleransen för hackning sjunkit till noll. 1999 avslöjade hackaren Space Rogue hur FAO Schwarz webbplats läckte e-postadresser till konsumenter och tvingade företaget att fixa det. Han blev jublade. När Andrew Auernheimer (känd som "weev") gjorde samma sak mot AT&T 2010 tillbringade han mer än ett år i fängelse tills hans fall upphävdes på en teknikalitet. Dagarna av ren nyfikenhet är över.
Begreppet "hackning" började för nästan 50 år sedan på MIT.
På 80-talet ville hackers få tekniken att fungera bättre.
Berättelsen om 80-talets tonårshackers som hackats av FBI finns på cnn.com/shortfilms.