(CNN) Från Saharaöknen till minusgrader vid både nord- och sydpolerna känner Fiona Oakes besatthet inga gränser. Dubbade "den extremes drottning", har den rekordstore löparen fullbordat mer än 50 maraton och ultramaraton, men hon är fortfarande beslutsamt blygsam när det gäller sina bedrifter. "Jag behåller inte mina medaljer, jag vet inte var de är. Jag har inga troféer -- folk har skåp av troféer -- hundarna har tuggat de flesta av mina," Oakes berättade CNN's Human to Hero serien. "Jag har inga klipp från tidningar... Jag är inte intresserad. Jag skulle aldrig säga till människor: "Jag är detta" eller "Jag är det" -- det är inte något som jag är benägna att skrika om. Jag tror inte att jag är särskilt speciell alls, för att vara ärlig." Kanske 48-åringen behöver ompröva sin definition av speciell med tanke på hennes straffschema upprätthålls religiöst trots att hon lider av ett potentiellt förlamande knä klagomål -- ett arv av rekonstruerande kirurgi under hennes tonår. "Jag hade en tumör (i mitt högra knä) när jag var 14 år gammal, den upptäcktes inte förrän jag var 17 år, då hade jag gått ner väldigt mycket i vikt - jag tror att jag vägde runt fem sten", förklarar hon. "Till slut opererades jag radikalt för att ta bort knäskålen och knäleden. Den var i gips i ungefär tre år. Jag fick veta att jag inte skulle gå ordentligt igen, än mindre göra något som att springa. Det är smärtsamt när jag springer, men jag kan hantera det eftersom jag vet vad jag kan förvänta mig." Oakes började köra ordentligt för drygt ett decennium sedan och fann snart sitt steg, vinna sin första halvmaraton i en kurs-rekord tid innan kliva upp för att tävla över 26,2 miles och bortom. Idag avslutar hon rutinmässigt konventionella maraton på cirka två timmar, 50 minuter och har ett personligt bäst av två timmar, 38 minuter -- en skugga över A-standarden som krävs för att kvalificera sig för 2012 års olympiska spel. När hon inte bultar på asfalten i stadsmaraton, tävlar Oakes i några av världens tuffaste uthållighetslopp med Volcano Marathon i Chiles Atacamaöknen -- en ultramarathon på 150 kilometers höjd på mer än 4.400 meter -- och den lika utmanande Marathon des Sables där konkurrenter kör sex maraton på sex dagar genom Saharaöknen bland sina erövringar. Hon blinkar fortfarande till minnet av att tävla i denna 154-mil Saraha händelse, dubbade världens tuffaste fotrace. "Marathon des Sables 2012 var fruktansvärt tuff. Veckan innan jag åkte bröt jag två tår -- en häst stod på min fot. "Att försöka slutföra Marathon des Sables är en svår fråga, men att försöka slutföra det med trasiga tår var brutalt. Hela veckan levde jag på smärtstillande medel... det var bara skrämmande, men det gjorde mig tuffare, säger hon. Året därpå bröt Oakes tre världsrekord som blev den snabbaste kvinnan att springa ett maraton på varje kontinent -- med en sammanlagd tid på 26 timmar, 18 minuter och 43 sekunder -- samt med inspelning av de snabbaste aggregaten och förfluten tid för att springa maraton på alla sju kontinenterna plus Nordpolen -- en plats hon minns varmt. "Jag tror att mitt favoritmaraton måste vara Nordpolen, enbart för att det är ett maraton på toppen av världen. Det är en sådan orealistisk plats att faktiskt köra ett maraton, och jag fick också en glimt av en isbjörn -- som måste vara en av höjdpunkterna i mitt liv. " Det finns ingen fördröjning i hennes schema när hon korsar mållinjen -- när hon har fått andan tillbaka det är tillbaka till dagjobbet kör en djurreservat i hennes hem i Asheldham, Essex. Med 400 djur inklusive hästar, grisar, får och hundar att ta hand om dygnet runt samt hålla upp sin träning rutin på 100 miles varje vecka, är det ingen överraskning att Oakes har lite tid för något annat. "Mitt liv är väldigt, väldigt regementet, det är svårt att få plats i löpningen runt att ta hand om djuren. Jag måste gå upp kl. 15.30 på morgonen och jag jobbar fram till troligen nio eller tio på kvällen, säger hon. "Folk glömmer att om man tränar för något mycket, mycket hårt så har det en skadlig effekt på människorna runt omkring en. Jag har inget privatliv eller familjeliv. Varje minut av min tid som inte spenderas med att ta hand om mina djur ägnas åt att springa. "Det kan vara så att när någon annan äter en juldagslunch, sätter jag mina löparskor och går ut för att springa 30 miles." Running har hjälpt henne att samla in pengar till djurreservatet och även gjort det möjligt för henne att främja en positiv bild av veganismen, även om Oakes, som inte har ätit animaliska produkter sedan tonåren, är angelägen om att inte låta alltför predikande. "Jag tycker inte om att uppehålla mig vid vegangrejen eftersom (du) snabbt blir märkt som någon sorts fruktkaka eller en djurrättsextremist och jag vill inte verka tala om för folk vad de ska göra – det är en personlig sak", säger hon. Men hon kan inte förneka att hon känner en djup känsla av tillfredsställelse över att hjälpa ändra uppfattningen att veganer på något sätt saknar energi på grund av sin kost. "Jag blev så frustrerad genom att ständigt bli tillsagd att man inte kan göra (löpa) som en vegan (och att) veganer är svaga, veganer kommer att köla över om de försöker göra något extremt. Jag ville bevisa min poäng. "Jag vill bara vara ett exempel för att säga att om dessa människor överväger denna livsstil, det kan göras på en växtbaserad kost." Som om Oakes nyligen försökte köra sju maraton på sju dagar på sju kontinenter -- springa i en "kokostym" för att öka medvetenheten om djurplågeri. Hennes förhoppningar om att slutföra Triple 7 Quest krossades till sist, men när dåligt väder hindrade henne att flyga från Chile till Antarktis för att slutföra det sista benet i loppet. "Det var verkligen förödande vid slutet, men jag kunde inte vänta, jag var tvungen att komma hem för djuren. Jag är inte på en förlängningsbar budget med tiden så jag var tvungen att gå", sade hon. Nästa månad, Oakes kommer att vara av på sina resor igen, återvänder till Marocko för att tävla i sin tredje Marathon des Sables, innan du går tillbaka till vägen för att tävla på Berlin Marathon senare i år där hon strävar efter att förbättra sin 17: e plats slutade 2006. "Jag fokuserar alltid på vad jag ska göra härnäst", säger hon, innan det är inte alltid hennes favoritaktivitet att i tysthet låtsas springa. "Jag gillar inte att springa. Träningen är extremt svår och jag pressar till de absoluta gränserna. Jag tycker om de resultat som uppnås från löpningen... Jag gillar att anta utmaningar som skulle vara nästan omöjliga och bevisa att jag kan göra det."
Brittiska amatörlöpare tävlar i maraton och ultramaraton.
Ekar genomgick rekonstruktiv kirurgi på knä som tonåring.
Den 48-årige springer för att samla in pengar till sin djurreservat.
Oakes brinner för veganism och främjar en positiv bild av växtbaserad kost.