(CNN)För sex månader sedan denna vecka fick Omar ett panikslaget telefonsamtal från sin vän och studiekamrat. "Jag var i min sovsal skriva en tidning och en vän ringde mig i desperation från en buss. Han sa att de blev skjutna av polisen, förklarade Omar. Han har inte hört av sin vän sedan dess. Omar är student vid Raúl Isidro Burgos Rural Teacher Training College of Ayotzinapa, i delstaten Guerrero. Hans vän är en av 43 studenter som utsattes för påtvingat försvinnande i september 2014. Allteftersom dagarna och veckorna gick, fördröjde och utplånade de mexikanska myndigheterna. Trots global uppmärksamhet i frågan har de i månader misslyckats med att på ett korrekt sätt undersöka alla typer av fall, särskilt de oroande anklagelserna om inblandning från de väpnade styrkornas sida. I januari reste jag till Ayotzinapaskolan. Där, i collegesalen, omgiven av väggmålningar av Mexikos revolutionära ledare, träffade jag de försvunna elevernas familjer. Under de senaste sex månaderna har mödrar, fäder, systrar och bröder såväl som andra släktingar och samhällsmedlemmar fört en obarmhärtig kampanj och krävt svar från myndigheterna om vad som hände med deras nära och kära. Det var ett känslomässigt och svårt möte; det fanns tårar av sorg och besvikelse. Mödrar och fäder talade om att räkna sekunderna sedan de senast såg sina söner, och uttryckte frustration över hur de och deras pojkar har beskrivits som bråkmakare av myndigheterna och medierna. Det är människor som har levt i fattigdom, vars samhällen historiskt har övergetts av staten; för många var deras försvunna son den första av deras familjer som gick i skolan. Nu har så många förhoppningar och drömmar krossats. Jag har bevittnat alla möjliga mänskliga tragedier, men det kan finnas få saker som är så smärtsamma som pinan att inte veta var en älskad är. De senaste månaderna har varit en berg-och dalbana för dessa familjer, och alla vi som stöder och följer deras kamp. Men en ständig faktor har varit den mexikanska regeringens underlåtenhet att reagera effektivt och ta itu med dessa allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Ett utmärkt exempel på detta är hur myndigheterna den 7 november 2014 meddelade att mänskliga kvarlevor hade hittats i en soptipp och en närliggande flod i Cocula, och då-attorney general Jesús Murillo Karam meddelade veckor senare att han var beredd att avsluta fallet. Enligt åklagaren var han övertygad om att resultaten av utredningen var tillräckliga bevis för vad som hände. Men bara en av de saknade eleverna har identifierats genom DNA-tester. Andra mänskliga kvarlevor prövas fortfarande, och det verkar som om hela undersökningen hittills endast har grundats på vittnesmål från tre gängmedlemmar. Du behöver inte vara justitieminister för att veta att detta är långt ifrån avgörande bevis. Men mitt i sorgen över de familjer jag träffade, fanns det en lugn och stålig beslutsamhet. Dessa 43 mödrar och fäder har beslutat att de inte kan acceptera tystnaden eller halvsvaren som de har fått av regeringen, i stället kräver de sanningen. En far förklarade för mig hur den tidens fasa har förvandlat dem alla från bondebönder till detektiver och kampanjarbetare. Om myndigheterna inte kommer att driva på för ordentliga utredningar, då kommer de att göra det. De har kämpat för sanningen sedan dess. Den tragiska verkligheten är att dessa 43 elever bara var de senaste vi har hört talas om i en lång rad av de försvunna. Enligt officiella uppgifter har 24 748 personer försvunnit eller försvunnit i Mexiko sedan 2007, och nästan hälften av dem har försvunnit under president Peña Nietos nuvarande administration. Lyckligtvis har världssamfundet intensifierats. Nyligen inrättade Interamerikanska kommissionen för mänskliga rättigheter en grupp oberoende experter för att granska den officiella utredningen av det påtvingade försvinnandet av studenterna. I februari utfärdade FN:s kommitté för påtvingade försvinnanden rekommendationer om hur man skall hantera försvinnanden i Mexiko. Kommittén drog slutsatsen att det finns ett sammanhang av generaliserade försvinnanden i en stor del av landet. Den har bett regeringen att förhindra hotelser och trakasserier mot familjerna till de försvunna och har föreslagit att man inrättar en DNA-databas över försvunna personer och ett register över försvinnanden. Men även dessa internationella samtal går oupphörliga. Bara några timmar efter det att FN:s kommitté offentliggjorde sina slutsatser och rekommendationer ignorerade den mexikanska regeringen dem. Detta är ett oroande tecken på att regeringen inte trappar upp och tar denna människorättskris på allvar. Den 3 mars utnämnde Mexiko Arely Gómez González till den nya federala justitieministern. Vi hade hoppats att hon skulle slå fast var hennes föregångare misslyckades och komma till rot med den korruption och straffrihet som ligger bakom denna fruktansvärda tragedi. Men hennes senaste uttalanden -- att de 43 elevernas försvinnande är ett "isolerat fall" och att det inte finns någon bekräftelse på allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna i detta fall -- är chockerande. För Omar och de andra som väntar på nyheter är det bara fullt ansvar och strävan efter rättvisa som kan ta itu med de fasor de har sett och upplevt. "Regeringens svar har inte varit något annat än respektlös och okänslig," Omar sade. "Jag är orolig för vad som hände, men jag är inte rädd. Vi kommer aldrig att ge upp vår kamp för rättvisa." Amnesty International och jag kommer att vara där tillsammans med dem varje steg på vägen.
För sex månader sedan försvann 43 studenter från Ayotzinapa College i Mexiko.
Erika Guevara Rosas: Det är skandalöst att de mexikanska myndigheterna inte har funnit dem.