(CNN)De döptes inte till "sängvåtare" av dåvarande Obama, förste rådgivare David Plouffe. Definitionen: Demokrater som springer till bergen varje gång det finns en bula i vägen. Kycklingen Littles. Det är vi som ska göra det. De är igång igen. Inte förvånande är det på grund av Hillary Clintons e-post brouhaha, ett obefogat fel som nu ricochetchar runt om i den politiska världen. Och hemmalaget står på plats, bara tittar, något bedövad. Men demokraterna har inte lyxen att stå och se hur allt går. Hillary Clinton är deras kandidat. – Deras enda livsdugliga plan är att göra henne till den bästa kandidaten, säger en senior demokratisk strateg. "Och då och då kan detta kräva ett ingripande." Nu kan vara en bra tid. Men medan de ängsliga demokraterna skakar på huvudet när det gäller situationen — och bristen på seriösa alternativ i presidentuppställningen — kan de göra väl i att se på sig själva. Under de senaste sex åren har det skett en kraftig strukturell nedgång av valda demokrater överallt under presidentnivå. Visst, vi vet alla hur republikanerna återfick kontrollen över senaten 2014, men hur är det med det faktum att blåstatsguvernörer föll som tältpålar? Eller att GOP guvernörer nu är fler än demokraterna med nästan två till en, 31 till 18. Eller att republikanerna har fullständig kontroll över nästan tre gånger så många statliga lagstiftande församlingar som demokraterna, 30 till 11. Och genom omröstningen har demokraterna under Obama förlorat mer än 900 statliga lagstiftande platser: den värsta uppvisningen av en modern president. Det är ögondämpande. Den konventionella bedömningen att Clinton Behemoth är alldeles för stor — alltför välfinansierad, alltför väl underbyggd, alltför historisk — bidrar därför till att man kan vara säker på att det inte finns några alternativ. Men det är mycket mer än Bigfoot Hillarys fenomen. Det är barack Obamas fenomen också — och de mycket starka motkrafter han har genererat runt om i landet. Vinsterna på presidentnivå har inte varit gratis: Landet är polariserat, demokraterna är ofta på försvar och de förlorar mark. Ett resultat: en tunn presidentbänk, som är smärtsamt uppenbar. Clinton ber Staten att släppa e-post: Vad du behöver veta. Och om du tittar på de blåstatsguvernörer som kan bli president, tänk på följande: Vid 76 års ålder har Jerry Brown, en skicklig ledare, förmodligen passerat sitt försäljningsdatum för ett presidentbud. Det är New York Gov. Andrew Cuomo har gjort väldigt få åtgärder för att höja sin nationella profil. Och demokratiska guvernörer är mycket magra på marken i hjärtat av landet. Varje gång du har republikaner som vinner guvernatoriska tävlingar i Massachusetts, Illinois och Maryland, Democrats bör vara uppmärksam. Som har varit fallet med andra presidenter, för Obama partibyggande har inte stått på dagordningen. Men det visar sig. Så när Hillary Clinton råkar i trubbel borde demokraterna oroa sig. Republikanerna har ett djupt och varierat fält; demokraterna har en riktig häst i loppet oavsett hur mycket hon snubblar ut genom porten. På tal om Hillary Clinton, en del av problemet just nu är situationen. De demokrater som vill försvara henne säger att det finns ett problem -- de är inte riktigt säkra på vad de försvarar, eftersom de inte vet exakt vad som hände, eller varför. Med andra ord, vagnarna är inringade, men surrogaten lämnas utanför. Nästa, medan Team Clinton kan ha övervägt fördelarna med att vänta på att tillkännage sin kandidatur (Varför inte låta GOP kämpa ut det? Behöver du inte ge GOP tidig målträning?), är nackdelen nu uppenbar: Hur monterar du ett försvar utan någon verklig eller organiserad apparat för att svara? Om du är där ute och gör personliga framträdanden, ser det konstigt ut att ignorera elefanten i rummet. Oavsett hur mycket du twittrar om det. Clintons snubblande bränsle Demokratiska kritiker. Det finns ingen organiserad pushback och det finns ingen plan B. (OK, Jim Webb, Martin O'Malley och Bernie Sanders, vi vet vem du är, och att du förmodligen springer, men ändå.) Eller åtminstone ingen stor plan B. Den pre-presidentliga ligan på den demokratiska sidan är inte precis överflödande med stora-tids kandidater. (Om du inte tror att vicepresident Joe Biden driver eller utrikesminister John Kerry är igång, vilket de troligen inte är. Samma för Massachusetts Sen, Elizabeth Warren. Så "sängvätare", se upp. Sanningen är enkel: Ditt jobb är att försvara Hillary Clinton, inte att begrava henne. Ja, det kan vara svårt. Till och med irriterande. Men tänk på det så här: Om du inte gör det blir hennes problem dina egna.
Gloria Borger: Democratic Party har inget verkligt alternativ för 2016 och dess bänk är smärtsamt tunn.
Hon säger att det kanske inte är roligt, men demokraterna har inget annat val än att försvara Clinton i frågor som e-postfrågan.