Jag skrek i en handduk stoppad i munnen, svett strömmade ner i pannan, tårar sprang ner i ansiktet, jag kramade bröstpumpen igen. Det var min beslutsamhet att ge min nyfödda dotter den bästa starten i livet, jag uttryckte mjölk för henne, trots den enorma bölden över mitten av mitt högra bröst. Det var tortyr; långt, mycket värre än att föda. I stället för att ge Summer, sedan bara två veckor gammal, en flaska formel, kämpade jag på. Månader av hjärntvätt av "breastapo" och deras "mantra är bäst", fick mig att känna det enda värre än denna plåga var att ge upp. Laura Wright (bildad med sin dotter, Summer) var så fast besluten att amma Summer som ett barn att hon gick igenom veckor av vånda. Det var en attityd som inte bara hotade min hälsa, utan också vanhelgade de första veckorna med min dyrbara förstfödda och gjorde mig arg att kvinnor utsätts för sådan press att de ammar att sunt förnuft flyger ut genom fönstret. Frågorna om huruvida jag tänkte amma började vid min första prenatal tid när jag var 12 veckor gravid och fortsatte under de följande sex månaderna. Råd, flygblad och DVD-skivor var utsmyckade på allvar och prisade dygderna och belöningarna. Vänner, familj, kollegor, det verkade som om alla ville veta mina avsikter och att predika hur amning var naturligt, lätt, det rätta att göra. Jag ville amma; det kan vara en underbar, sammanhållande erfarenhet och mamma mjölk skyddar mot sjukdomar och allergier, men det konstanta trycket att amma tar ingen hänsyn till det faktum att inte varje kvinna kan. Mina problem med Summer började omedelbart. När hon föddes på University Hospital of Wales i Cardiff i juli 2013, vägde hon 5lb 2oz. När jag satte henne i mitt bröst var hon för svag för att klämma på så att barnmorskorna gav henne formel. Under de kommande två dagarna, med tre timmars mellanrum, fortsatte jag att försöka. Jag blev förvånad över hur obekvämt det var, men när jag vinkade skakade barnmorskan på huvudet och insisterade: "Det gör inte ont." Jag kände mig patetisk, som om jag misslyckades Summer. Tack och lov, på dag tre, med hjälp av en ammande konsult, Summer äntligen fastnade på. Det fanns ingen smärta och jag grät av lättnad. Nästa dag tog jag och min man Ralph, en 30-årig reklamchef, hem Summer. Laura (bildad med Summer) ville amma eftersom hon visste att det kunde vara en sammanhållande upplevelse och att moderns mjölk skyddar barnet mot sjukdomar och allergier. Under de närmaste dagarna fortsatte jag att amma men Summer var så hungrig, jag följde råd och litade på formel och uttryckte mjölk för att fylla upp henne. Orolig att veta om jag gjorde saker rätt, frågade jag en amningskonsult råd. "Varför använder du formel?" frågade hon på ett ogillande sätt, innan mata Summer mina tre återstående behållare med uttryckt mjölk. Jag fick panik; det hade tagit mig en dag att uttrycka det. Så jag pressade mig själv att snabbt producera mer. Under de följande sex dagarna tillbringade jag tre timmar om dagen med bröstpumpen och uttryckte mig nattetid efter att Summer hade ätit färdigt. När jag hittade en hård, rund massa i vävnaden på mitt högra bröst bad jag den ammande konsulten att ta en titt. "Det är bra, har hon sagt avfärdande. "En blockerad kanal. Tre dagar senare såg mitt bröst rött och ömt ut och var ömt att röra vid. Utfodring var oerhört smärtsamt. Laura hade problem med amning Sommaren (bildad vid 4 dagars ålder) redan från början då Sommaren var till en början för svag för att haka på. Min GP diagnostiserade mastit (inflammation i bröstet) och gav mig antibiotika men i stället för att vara stödjande och lugnande, ammande konsult insisterade jag på att använda min vänstra bröst. Nästa dag, när jag vaknade efter en eftermiddagssömn, var jag yr och förvirrad. Ralph tog mig till A&E. Infektionen var rinnande rife i kroppen och jag hade en böld, 4cm bred och 3cm djup, under huden på mitt högra bröst. Läkarna sa att jag antingen kunde öppna den på operation och tömma den eller vänta med att träffa en specialist på kliniken när den öppnade på måndag morgon. Eftersom jag inte ville vara på sjukhus över helgen utan Summer, valde jag att vänta. Nästa morgon var smärtan plågsam. Abscessen hade vuxit och trycket från min byggnadsmjölk innebar att jag inte hade något annat val än att börja uttrycka mig igen. Det var då jag i vånda bet på handduken. Medan du försöker amma, Laura (bildad med Summer på en månad) utvecklat en 4 cm bred och 3 cm djup abscess under huden på hennes högra bröst. Nästa dag, medan man väntade på att bli sedd på kliniken, brast bölden och lämnade ett djupt, gapande sår över mitt bröst. Jag rusade in i ett behandlingsrum och sågs av en konsult. Jag frågade om jag skulle äta med mitt vänstra bröst. "Det är upp till dig, säger han. "Om du vill fortsätta så kan du det." Jag önskar att han hade sagt åt mig att sluta. En mors instinkt är att göra allt för att hjälpa sitt barn, men ibland behöver du en professionell att kliva in och säga nej. När den ammande konsulten besökte mig några dagar senare fann hon mig gråtande av chock på storleken av såret. Hon var sympatisk men gav mig inga råd om att äta, och i min nöd glömde jag att fråga. Hon ställde in nästa möte och jag såg henne aldrig mer. Hon rusade utan tvivel bort från sina fötter, men jag kände att hon övergav mig när jag behövde henne som mest. Vid det här laget var jag så nervös att jag gjorde fel att jag spenderade timmar med att resa över hela Cardiff till olika amningsverkstäder för att kämpa mot nya mödrar. Varje gång hittade jag väntrum fulla av oroliga kvinnor och hög personal. En barnmorska insisterade på att undersöka min böld mitt i ett fullsatt väntrum. När bölden sprack, Laura (bilden) var kvar med ett gapande sår på hennes högra bröst, trots detta fortsatte hon att försöka amma med sitt vänstra bröst. Alla råd jag fick var motsägelsefulla. En barnmorska sa att hon skulle ge Summer så mycket formel som hon ville, en annan för att hålla det till ett minimum. Ingen kunde säga om jag skulle amma eller inte. Inom en månad hade mitt sår nästan läkt mirakulöst, och jag gick tillbaka till att äta med mitt högra bröst, men två veckor senare kände jag mig återigen inflammerad. En andra böld tömdes, men ytterligare ultraljud avslöjade ytterligare fyra bölder i det bröstet. Varje gång jag frågade om jag skulle sluta amma fick jag ett icke-kommittant svar. Som ny mor var jag inte stark nog att sluta ensam, inte när jag skulle göra det bästa för mitt barn. Slutligen, när Summer var tre månader gammal, blev jag ordinerad en elfte kurs av antibiotika och min konsult sade att jag inte kunde amma medan jag tog den drogen. Laura (bildad med Summer på fem veckor), säger att det är förvånande att hon aldrig blev tillsagd att sluta amma trots alla problem hon hade och mängden läkare hon rådfrågade. Äntligen var beslutet ute ur mina händer; jag hade medicinskt godkännande att sluta. Det var officiellt – jag misslyckades inte mitt barn och nästan omedelbart mina bröst återhämtade sig och jag har inte lidit några ytterligare abscesser. Jag kände mig fortfarande skyldig men; Jag kunde inte berätta för någon vad jag hade gjort och en gång fick slut på en kaffemorgon eftersom Summer grät av hunger och jag ville inte att de andra mödrarna att se mig dra ut en flaska formel. När jag ser tillbaka, är det förvånande att jag, trots att jag talade med 17 sjukvårdspersonal om amning över tre månader, medan jag led av sex bölder, aldrig blev tillsagd att sluta. Det krävdes en drog som potentiellt kunde skada mitt barn för att få någon att ingripa och hjälpa mig att fatta rätt beslut. Laura (bilden) säger att det var trycket att amma från NHS, samhället och sig själv innebar att hon var för rädd för att sluta eftersom hon kände att samförståndet skulle vara att hon inte hade försökt tillräckligt. När du har gått igenom förlossningen och ser efter ett barn dygnet runt, är du redan ett fysiskt vrak, oförmögen att fatta förnuftiga beslut. Ändå är det ingen som erkänner den fysiska och mentala påfrestning du befinner dig under. Trycket att amma, från NHS, samhället och även från dig själv, betyder att du är för rädd för att sluta. Om du gör det, är samförståndet att du inte ansträngde dig tillräckligt mycket. Allt jag ville höra från en expert var att det var okej att sluta. Läkare och andra läkare bör tysta "bröstet är bäst på mantra och behandla nya mödrar som individer, med hänsyn till vad de har gått igenom. Tills dess, hur många fler mammor som jag kommer att få de första dyrbara veckorna med sitt barn fördärvat? Intervju: Charlotte Ward.
Laura Wright var fast besluten att ge sin dotter den bästa starten i livet.
Hon fann amning smärtsam från sitt första försök.
Laura utvecklade en enorm böld över mitten av sitt högra bröst.
Trots detta fortsatte hon att försöka amma på andra sidan.