Jag vet inte hur det gick till, men plötsligt kommer min dotter Valentina att bli 18. Jag ville tillbringa lite tid tillsammans - bara vi två - innan hon flyger boet. Vi har alltid bott i London, men Valentina har ett stort intresse för djurvärlden och längtade efter att få veta mer om den mystiska orkavalen. Vi bestämde oss för att se dessa magnifika varelser i deras naturliga miljö. Skimming Internet, hittade jag en webbplats som heter Sea Kayak Adventures, som erbjuder en fem dagar lång havskajakpaddling resa i mitten av augusti i norra British Columbia, Kanada. Fins kunde inte vara bättre för Julietta i sin kajak i Johnstonesundet i Kanada. Vi paddlade kajak till baslägret på Johnstonesundet och därifrån gjorde vi dagliga utflykter, paddling bland baljorna av späckhuggare som kommer tillbaka år efter år under månaderna juli och augusti. Webbplatsen sa att det skulle finnas en 97 procent chans att se en späckhuggare under dessa två månader. Jag bokade omedelbart. Helgen innan vår avresa, en kit lista kom via e-post. Det stod också klart från vår resplan att vi skulle vara utan duschar, varmvatten, elkraft eller wi-fi under vår tid i vildmarken. Vi blev tillsagda att ta med snabbtorkande syntetiska kläder och vrida ner våra ägodelar till det väsentliga. Valentina insisterade på att ta med sig kamerautrustning, vilket visade sig vara ett klokt val. Vi flög till Vancouver, tog ett litet flygplan till Port Hardy och körde sedan till Telegraph Cove. Även upplevelsen av att förbereda sig för expeditionen var spännande. Valentina, som normalt uttrycker alla vanliga tonårsbeteenden och reaktioner, kunde inte ha varit en trevligare och mer avslappnad reskamrat. Vi skrattade högt när vi fick våra två små vattentäta kitbags, som skulle innehålla våra enda tillhörigheter under de kommande fem dagarna och som vi skulle bära i vår kajak. När de "bryter" hoppar de helt upp ur vattnet; en "spy hop" innebär att de tar en snabb titt runt för att se vad som händer; och på natten de "fin örfil", som låter som en pistol som går av. Vår grupp bestod också av ett par, en ensam man, Joe, och två utmärkta guider, Julia och Qui. Vi gav oss av från Telegraph Cove efter en genomgång om säkerhet, säkerhet och väderförhållanden. Den första dagen paddlade vi nerför sundet till en vacker stenig strand där vi åt lunch - sallad, ägg, skinka, ost och frukt - tillagad av Julia och Qui. Efteråt, när vi var på väg tillbaka mot lägret, fann vi oss själva mitt i vägen för en kapsel. De rörde sig snabbt mot oss, ibland med sina fenor ovanför vattnet och "blåste" genom näsan. Att se dessa djur glida majestätiskt genom vattnet var häpnadsväckande. Guiden hade bett oss att "krafta" våra kajaker tillsammans så att vi kunde göra en större kropp i vattnet ovanför dem. De sjönk 300 meter framför oss, och jag vågade knappt andas när de simmade under oss. Jag kunde ha rört vid dem. Från den stunden insåg vi att människor verkligen inte hör hemma på en plats som Johnstonesundet. Djurriket fanns runt omkring oss hela tiden: sjölejon, knölvalar, skalliga örnar, maneter, delfiner, tumlare. Kayakers flottar sina fartyg tillsammans när en späckhuggare närmar sig i Johnstonesundet. Det här var deras värld, inte vår. Vårt basläger var vackert, vårt tält slog upp bara några meter från stranden. Vårt badrum, under tiden, var en tillfällig träbås en bit bort i skogen. Vi somnade snabbt på vår första natt, men jag vaknade med en början till vad som lät som en björn som spricker genom undervegetationen. Några minuter senare insåg jag att det var ekorrar högt uppe i träden som kastade nötter och kottar ner till vårt tält. Julia och Qui skrattade åt mig, och försäkrade mig att björnar och pumor är en mycket sällsynt syn i Telegraph Cover. Valentina och jag tillbringade fem fantastiska dagar i Johnstonesundet. Vattnet var lugnt och solen lyste klart. Vi spårade kapslar varje dag. Ibland kom de och skrapade på ryggen bara några meter från stranden vid vårt basläger. På morgonen skulle valarna skjuta ner sundet som om de var på skolkörningen, sedan skulle de i skymningen sakta glida tillbaka, som om de var på väg hem vid slutet av en hektisk dag. Vi lärde oss snart något om deras vanor. När de "spricker" hoppar de helt upp ur vattnet; ett "spy hop" innebär att de tar en snabb titt runt för att se vad som händer; och på natten "finnar" de örfilar, vilket låter som en pistol som går av. Julietta och hennes grupp vid vattenbrynet vid Telegraph Cove nära Port Hardy. Våra guider sa åt oss att inte bli rädda eftersom ingen någonsin har skadats, än mindre dödats, av en val i Johnstonesundet. Julia hade en mikrofon som gick under vattnet och när valarna var nära kunde vi lyssna på dem när de kommunicerade med varandra som vilken familj som helst skulle göra. Det var en djupt känslomässig upplevelse att höra dem samtala, i synnerhet med vetskapen om den fruktansvärda isolering de upplever i fångenskap och fångenskap. De lokala valövervakningsbåtarna känner väl till kapslarna. Varje kapsel har ett namn och kan särskiljas genom ljudet av deras kommunikation under vattnet - varje familj gör olika ljud. Varje dag var vackrare än den förra. Vi blev lugna och avslappnade bland valarna och väntade på att de skulle dyka upp igen, och sedan lättade vi tillbaka i våra kajaker för att fotografera. Vi blev vana vid det tysta, och det var en lättnad att vara långt hemifrån, utan tillgång till e-post eller telefoner. På vår sista kväll efter middagen lade vi till den samlade skulpturen av småsten som tidigare kajakpaddlare lämnat - stenar som blivit hjärtformade av vågornas varv. Jag frågade Valentina om hon någonsin hade varit i en situation där det inte fanns någon wi-fi, ingen anslutning, och ingen kommunikation med sina vänner - en tid då hon helt enkelt var en människa i stillheten på vår planet. Hon sade att medan hon saknade att tala med sina vänner och dela med sig av sina erfarenheter, fann hon det faktiskt djupt avkopplande att inte behöva lyssna på det ständiga pratet. Sista kvällen var jag desperat efter en dusch. Utan en valde jag nästa bästa sak - ett dopp i det iskalla havet. Det slog mig att jag simmade i Moder Naturs pool. Julietta och Valentina kom ansikte mot ansikte med en svart björn under sin resa. Nästa morgon gick jag ensam ner till bäcken för att ta in den otroliga skönheten i vår omgivning en sista gång. Det var då jag såg en stor svart björn mitt framför mig, grymtande genom hans stora näsborrar. Så fort han såg mig började han glida iväg in i undervegetationen. Jag stod stilla och skrek till Valentina att hon skulle komma ut med sin kamera. Björnen hängde kvar länge nog för att hon skulle ta ett ofokuserat foto. Ett äventyr som detta gjordes mycket mer speciellt för mig eftersom jag delade det med min dotter. Att resa kan vara stressigt, men vi var nästan alltid på gott humör och i harmoni med varandra. Vi har minnen som aldrig lämnar oss. Att få uppleva något liknande med min dotter, som snart skall börja leva ett vuxet liv, var något som jag skall sätta värde på för evigt. Jag vet att hon njöt av varje sekund av det också. Jag kommer dit. Sea Kayak Adventures (seakayakadventures.com) erbjuder en sex-dagars Blackfish Waters Orca Kajak tur från US$1.545pp (ca £1.025). Detta inkluderar helpension boende, utrustning och utflykter. British Airways (ba.com) erbjuder returflyg från Heathrow till Vancouver från £805pp. För information om Pacific Coastal Airlines, som flyger till Port Hardy, besök pacificcoastal.com. Returpriser från Vancouver kostar ca C$272 (ca £142).
Sea Kayak Adventures erbjuder fem dagars tur med havskajak till British Colombia.
Dagliga utflykter avgår från baslägret vid Johnstone Strait.
Det är 97 procents chans att se en späckhuggare under juli och augusti här.
Valkapslar kan särskiljas genom ljudet de gör under vattnet.