(CNN)Under ett samtal med en professor på en Ivy League college, en mor knuffar sin dotter att dela hur hon är ordförande för sin skolas "överlevare-of-bulimia" grupp. I hopp om att imponera på Yales antagningskommitté skriver en student en uppsats om den tid hon var så upptagen i en diskussion med en fransk lärare att hon beundrade att hon urinerade på sig själv istället för att avbryta läraren eller lämna rummet. Om föräldrarna funderar på att ge sitt barn en fördel, anlitar de en universitetskonsult när deras barn går i åttonde klass och vet att den totala fliken kommer att vara ungefär 50.000 dollar. Hur jag önskar att jag kunde rapportera att dessa tre nuggets var ren fiktion, morsels från min fantasi för en storyline för en roman eller TV-serie. Men tyvärr är de alldeles för verkliga exempel som ingår i en provokativ ny bok "Where You Go Is Not Who You'll Be: An Antidote to the College Admissions Mania" av prisbelönt New York Times op-ed kolumnist och bästsäljande författaren Frank Bruni. Dessa exempel, Bruni sade, borde verkligen vara "uppvaknande samtal" för alla föräldrar eller elever som för närvarande är engagerade i, eller en dag sannolikt kommer att konsumeras av, "Vilken skola kommer jag att komma in i?" Årligt spel. "Detta säger att vi fäster en nivå av betydelse till detta som bara är helt galna," Bruni sade under en nyligen intervju. Studenten går 8 för 8 i Ivy League college antagningar. För många familjer i USA är utmaningen inte att komma in på rätt college. Det är att ha råd med den skola som de själva väljer, eller vilken skola som helst för den delen. Men för många medel- och överinkomstfamiljer är antagningsprocessen lika frenetisk som alltid med tron att en skola kan skapa eller bryta ett barns framtid. Jag var tvungen att fråga Bruni, som jag träffade under min tid som presidentpolitik, hur exakt collegeantagningen blev så vansinnigt intensiv och löjligt tävlingsinriktad. Vi skrattade båda åt att processen definitivt inte var så manisk eller lika laddad när vi båda gick på college på 80-talet. Bruni pekar på ett antal faktorer som alla blandas ihop och skapar "den här typen av perfekt storm av bara absolut fixering, panik, etc." Om var barnen ska gå i skolan, om det är exklusivt nog och om de har "bräckt det inre helgedomen". Det finns den ekonomiska pessimismen under det senaste årtiondet, kombinerat med en växande klyfta mellan hars och har-nots, sade han. "Jag tror att allt detta har fått föräldrar att känna sig oroliga å sina barns vägnar och har fått dem att känna att deras barn måste ha något som kan vara ett ben upp, och om en elitskola är ett ben upp, ja, då för helvete, låt oss få dem det." Att lägga till den farliga brygden, säger Bruni, är "hela test- och collegeträningsindustrin". Ja, det har blivit en bransch, med föräldrar och elever som är villiga att betala tusentals dollar till konsulter för en extra fördel. Denna "industri" existerade inte bara för tre decennier sedan när Frank och jag ansökte. 5 sätt gemenskap högskolor håller på att fastställa högre utbildning. Den sista pusselbiten är högskolorna, som i huvudsak har blivit företag, marknadsföra sig och använda sin acceptansgrad som en skrythög. "Så när du har college trummar upp extra ansökningar så att de sedan kan göra anspråk på en acceptans klass under 15%, det blir en del av diskussionen som ökar oron eftersom du tittar på dessa siffror och du tror, 'Oh herregud, om jag inte börjar göra SAT prep som en nybörjare i high school, om jag inte anställa privatlärare, '" Jag kommer inte att komma in -- eller så tänkandet går, sade Bruni. Men hur mycket avgör vart du ska egentligen hur framgångsrik du kommer att bli i slutändan? Betrakta Fortune 500 och Alma maters av cheferna för de 10 företag med de högsta bruttointäkterna tillbaka sommaren 2014. Det fanns bara en skola i Ivy League på listan (Dartmouth), säger Bruni i sin bok. När man tittar på Fortune 500 chefer i topp 30, ser du Cornell, Princeton och Brown, men också University of Central Oklahoma, University of Pittsburgh och University of Minnesota, skriver han. Poängen är att det inte finns en exakt väg till hörnet kontoret, och en Ivy League examen eller en examen från ett annat prestigefyllt privat universitet är varken ett krav eller en garanti. Nationell politik är ett annat exempel. Visst, det finns presidenter som kommer från Ivies (George W. Bush, Bill Clinton) men det finns många som inte gör det: Ronald Reagan gick på Eureka College, en liten skola i Illinois, och Richard Nixon fick sin grundexamen från Whittier College i södra Kalifornien. Tittar på andra nationella politiker som antingen sprang för eller kunde ställa upp som president en dag, New Jersey Gov. Chris Christie och vicepresident Joe Biden utexaminerades från University of Delaware, Paul Ryan från Miami University of Ohio och John Edwards från North Carolina State University. Bruni sade en stor anledning till att skriva boken var att när han undersökte de skickliga människor han har känt och intervjuat, verkade det inte finnas någon "överdriven koncentration" av människor som kommer från de mest selektiva högskolorna. "Så mängden av betydelse som föräldrar och barn verkar fästa vid selektiviteten av var de gick i skolan verkade inte för mig att jibe alls med ingredienserna i framgång som manifesteras i de människor jag har träffat som var framgångsrika och ännu mer till punkt innehållet", sade han. "Så jag kände att den motsägelsen verkligen behövde påpekas på ett djärvt sätt." En del av vad som driver uppfattningen att de mest framgångsrika bland oss alltid går i de mest selektiva skolorna är vad vi ser och läser om människor som har gjort det. Ta till exempel listan "30 under 30", som tidskriften Forbes skriver ut varje år. Bruni skriver om hur under 2013 en webbplats som kallas 60sekunders Recap noterade hur varje gång hedersmedlemmar gick i en skola som Harvard, Stanford eller Princeton, det nämndes i profilen. Men om de inte hade gått ut en sådan skola, nämnde inte Forbes deras Alma mater. "Så varför får vi intrycket att så många av världens mest glittrande människor gick till dessa skolor? För när de har gått i de skolorna, gör vi det till en del av deras biografi eftersom vi tror att det förklarar något. Och när de inte har gått till dessa skolor, vi hoppar över det eftersom vi tror att det faktiskt är motsägelsefulla bevis när det kan vara något annat än." En av de mest gripande berättelserna som Bruni delar i sin bok är det brev som Matt Levins föräldrar skrev till honom kvällen innan han fick sitt första collegesvar. Levin, liksom många av sina klasskamrater vid Cold Spring Harbor High School på Long Island, hade Ivy i tankarna. Han hoppades på inträde till Yale, Princeton eller Brown, och han gjorde allt för att vara en enastående kandidat: att studera med en handledare för SATs, spela på universitet baseball laget, tjäna en av de högsta betyg medelvärden som junior och volontärarbete för mer än 100 timmars samhällstjänst. Breven kom, och Levin blev avvisad av alla tre. Hans mamma och pappa skrev i sitt brev: " Ditt värde som person, en elev och vår son påverkas inte alls av vad dessa högskolor har beslutat. Om det inte går din väg, kommer du att ta en annan väg för att komma dit du vill." Ett brev till min son när han åker till college. "Vad jag älskar med Matt Levins föräldrar och den historien är... de sa, vi vet att du har fyllts med dessa ambitioner. Vi kan ha varit agenter för att fylla dig med dem, "sade Bruni. "Vad de sa är att detta är ett mått i ett liv med många av dem. Gör inte detta mått till en bludgeon som du misshandlar dig själv med, och det är vad jag tror föräldrar behöver göra." Är det möjligt att återställa någon sundhet till hela college antagningsprocessen? Bruni sa att vad vi kan göra är att försöka ändra samtalet och börja prata om de negativa konsekvenserna av denna push för att komma in i den mest selektiva skolan. "Om vi ger barnen för mycket intryck av att namnet på deras diplom kommer att vara allt, löper vi risken att också berätta för dem att deras diplom kommer att göra arbetet för dem." Barn som känner så hamnar ofta i terapi eller helt oförmögna att snida ut ett liv, sade han. "Om vi talar om alla de saker som händer, alla de negativa saker som deltar i en överkoncentration på att komma in i en elitskola, då kanske vi börjar att inte koncentrera oss så mycket på att komma in i elitskolor." Bruni hoppas att föräldrar och elever läser hans bok, men han hoppas särskilt att de som tar examen läser den innan de går till skolan. Eftersom medan vi tillbringar så mycket tid med att oroa oss för var våra barn kommer att komma in, spenderar vi mindre tid på vad de kommer att göra och utforska när de kommer dit. "Så min drömpublik är barn som går på college, och barn som ska iväg till college... som görs för att tänka på mer än namnet på sin tröja och göras för att fundera över vad de kommer att göra med detta extraordinära privilegium." Tror du att gå på en elitskola ger dig ett ben upp när det gäller professionell framgång? Dela dina tankar med Kelly Wallace på Twitter eller CNN Bor på Facebook.
En ny bok säger att vart du går på college inte avgör vem du kommer att vara.
Författaren Frank Bruni skyller ekonomi och högskolor för att öka insatserna för antagning.
Av de 10 bästa Fortune 500 VD 2014 gick bara en till en Ivy League skola.