London (CNN) Upptäckten av resterna av Richard III under en parkeringsplats i den engelska staden Leicester 2012 väckte spänning runt om i världen. Benen ska nu återkrävas efter en rad minneshögtider fulla av pompa och omständigheter som är passande för ett kungligt farväl. Under åren sedan den grävdes upp har kungens skelett gett upp massor av hemligheter -- och forskningen fortsätter att ta reda på mer. Säg namnet Richard III till de flesta människor, och bilden som kommer att komma att tänka på är Shakespeares skurk, en grym, inbilsk figur vars otäcka karaktär återspeglas i hans fysiska avvikelser, en "giftig klasbacked padda". Historien, säger de, är skriven av segrarna, och enligt Tudors och deras mest kända dramatiker, Richard var puckelryggad, med en vissen hand och haltande gång, "deformerad, ofullbordad... och det så lamt och omodernt att hundar skäller på mig när jag stannar vid dem." För arkeologerna som letade efter Richards kvarlevor var synen av det nyupptäckta skelettets vridna ryggrad det ögonblick då hårstråna började resa sig upp på nacken; tester avslöjade senare kungen led av idiopatisk ungdomlig skolios. Men även om skelettets böjda kotor är slående, säger experter att det resulterande handikappet inte skulle ha varit uppenbart i Richard III när han levde. Det skulle ha inneburit att hans högra axel var något högre än den andra, men detta var sannolikt förklädd av kläder, och så endast uppenbart för kungens närmaste familj och förtrogna. LÄS MER: Richard III:s ryggrad vriden, inte böjd. De mest kända porträtten av Richard III avbildar honom som mörkhårig och stålögd, men de målades omkring 25 till 30 år efter hans död, och DNA-tester på kvarlevorna tyder på att de är långt ifrån korrekta. Genetisk specialist Turi King, från universitetet i Leicester, sade analys av olika genetiska markörer erbjöd ledtrådar till kungens utseende, vilket tyder på att han faktiskt var ljushårig och hade blå ögon. "[Det finns] gener som vi vet är involverade i kodning för hår och ögonfärg," berättade hon CNN i december 2014. "De genetiska bevisen visar att han hade en 96% sannolikhet för att ha blå ögon, och en 77% sannolikhet för att ha blont hår, även om detta kan mörkna med åldern." Detta skulle innebära att målningen av Richard III som hålls av Society of Antiquaries of London är den närmaste approximationen vi har till hans verkliga utseende: Det visar honom med gråblå ögon och ljusare brunt hår än andra porträtt. LÄS MER: DNA - ledtråd till Richard III:s utseende Läs mer: Är detta Richard III:s ansikte? Det är kanske inte förvånande att en monark skulle ha smak för de finare sakerna i livet, men hägern -- verkligen? Jo ja -- under medeltiden vilda fåglar som häger, egret och till och med svan skulle ha haft stor betydelse på aristokratins proteinrika menyer. Forskare vid British Geological Survey mätte nivåerna av isotoper inklusive syre, strontium, kväve och kol i Richard III:s kvarlevor, och avslöjade ledtrådar till vad han åt och drack. De såg en dramatisk förändring under de sista åren av hans liv -- vilket tyder på att hans kostvanor blev märkbart rikare när han blev kung. "Tydligen, Richard var en adelsman i förväg, och så hans kost skulle vara någorlunda rik redan," förklarade isotopgeokemisten Angela Lamb, som ledde studien. "Men när han blev kung skulle vi förvänta oss att han skulle vinna och äta mer, bankett mer. "Vi har menyn från hans kröningsbankett och det var mycket utvecklat -- massor av vilda fåglar, inklusive riktiga "delikatesser" som påfågel och svan, och fisk -- karp, gädda och så vidare." LÄS MER: Kungens ben avslöjar lyxlivsstil. Något i denna rika kost gjorde Richard III sjuk: Forskare från universitetet i Cambridge och universitetet i Leicester fann bevis för att kungen led av en rundmasksinfektion när han dog. Forskare som undersökte jordprover från bäckenet och skallen på skelettet såg rundmasksägg i det område där den döde monarkens tarmar skulle ha varit. Rundmaskägg -- i detta fall Ascaris lumbricoides -- intas via förorenad mat, vatten eller jord; när maskarna har kläckts och mognat kan de växa upp till en fot. – Trots Richards ädla bakgrund verkar det som om hans livsstil inte helt skyddade honom från infektion med tarmparasiter, vilket skulle ha varit mycket vanligt på den tiden, säger Jo Appleby, från universitetet i Leicester, som grävde upp kungens kvarlevor. "Vi skulle förvänta adelsmän av denna period att ha ätit kött som nötkött, fläsk och fisk regelbundet, men det fanns inga bevis för ägg av nötkött, fläsk eller fisk bandmask," sade Dr Piers Mitchell vid University of Cambridge, tillade att bristen på bandmaskar föreslog maten Richard III åt var grundligt tillagad. LÄS MER: Richard III hade rundmasksinfektion. Richard III var den sista engelska kungen som dog i strid, vid Bosworth den 22 augusti 1485. I sin "Anglica Historia", den italienska Polydore Vergil, nedtecknade: "King Richard ensam dödades slåss manligt i den tjockaste pressen av sina fiender." När arkeologer studerade kvarlevorna som grävts fram i Leicester, fann de bevis på 11 sår som tillfogats vid eller runt tiden för hans död: Nio till hans skalle och två till andra delar av hans kropp. Skadorna tyder på att Richard hade förlorat både sin häst och hjälm när han ansattes av oppositionstrupper. "De mest sannolika skadorna som har orsakat kungens död är de två till den underlägsna aspekten av skallen -- en stor skarp kraft trauma möjligen från ett svärd eller stav vapen, såsom en halberd eller näbb, och en genomträngande skada från spetsen av ett kantat vapen", sade professor Guy Rutty, som sade att såren var förenliga med redogörelser för vad som hände med honom på Bosworth. Tester fann också en skada på insidan av Richard III:s bäcken som stöder samtida rapporter om att hans kropp utsattes för rituella förödmjukelser efter hans död. LÄS MER: Richard III:s dödliga sår avslöjades.
Skelett av Richard III hittades under engelsk parkeringsplats i augusti 2012.
Kvarlevor har undersökts och forskats, vilket ger några överraskande upptäckter.
Kungen -- den sista engelske monarken att dö i strid -- kommer att begravas i Leicester.