Lee Kuan Yew kommer för alltid att bli ihågkommen som den man som förvandlade en myggfylld kolonial handelsstation till ett välmående finansiellt centrum med rena gator, skimrande skyskrapor och en stabil regering. Lee föddes 1923 och blev premiärminister 1959, då Singapore, en liten jordfläck utan naturresurser och en polyglottpopulation av kineser, malajer och indier, fortfarande var brittiskt territorium och ansatt av upplopp och oroligheter. Han ledde Singapores bittra splittring från Malaysia 1965 och formade det oberoende landet till det globala ekonomiska maktcentrum det är idag. "Jag försökte skapa, i en tredje värld situation, en första världen oas," Lee berättade CNN 2008. LÄS MER: Obama: "Lee a visionary" Lees tänkande hade också en internationell inverkan. Hans märke av kapitalism - som betonar regeringens roll snarare än marknadens fria hand - har gett en plan för Kinas banbrytande ekonomiska reformer. Men Lee var också en splittrande figur, som drog till sig kritik för kvävande mediefrihet och för den hårda behandlingen av politiska motståndare. Under 2013 protesterade man mot planer på att låta fler invandrare komma in i stadsstaten, vilket indikerade en växande oro bland Singaporeaner om visionen av det land som Folk Action Party lagt fram -- det parti som grundades av Lee och som har styrt Singapore i fem decennier. Lee avgick frivilligt som premiärminister 1990, den förste asiatiske starke mannen som gjorde det. Men han spelade en roll i landets kabinett fram till 2011 då hans äldste son, Lee Hsien Loong, valdes för en andra mandatperiod som premiärminister. Äldste Lee behöll sitt inflytande över hela världen. "Detta är en av de legendariska siffrorna i Asien i 20- och 21-talet," USA: s president Barack Obama sade under ett möte med Lee i Vita huset i oktober 2009. "Han är någon som hjälpte till att utlösa den asiatiska ekonomiska mirakel," Obama tillade. Men det fanns tecken på att Lees hälsa hade minskat under de senaste åren. År 2010 togs han in på sjukhus med en bröstinfektion och i början av 2013 lades Lee -- sedan 89 -- in på sjukhus och behandlades för "simliknande symtom". Han togs åter in på sjukhus den 5 februari för svår lunginflammation och mer än sex veckor senare kvar på en respirator. En fjärde generationens Singaporean, Lees familj emigrerade ursprungligen från södra Kina. En smart student, han fick en plats i stadens elit Raffles institution och fortsatte att studera juridik på Fitzwilliam College i Cambridge. Han tillskrev sitt beslut att gå in i politiken sina erfarenheter under den japanska ockupationen av Singapore. "Jag lärde mig hur människor överlevde och hur människor måste underkasta sig eftersom du behöver äta och din familj behöver leva, så jag lärde mig innebörden av makt," sa han CNN 2002. Staden Lee tog kontroll över 1959 höll fortfarande på att återhämta sig från krigets härjningar och kunde inte ha varit mer annorlunda än dagens Singapore. Lee berättade dock för CNN att han inte hade någon "stor vision av transformation". Han koncentrerade sig på att locka till sig investeringar och skapa arbetstillfällen; först hittade han en framgångsrik nisch inom elektroniktillverkning genom att turnera i Singapore som ett alternativ till Hongkong, vilket han sade var i turbulens på grund av kulturrevolutionen i Kina. Medan Lee har hyllats för sina ekonomiska prestationer, skapade han också ett Singapore som är bundet av stränga lagar och regler som dikterade de flesta, om inte alla, aspekter av samhället - inklusive media och politiska friheter, censur och till och med försäljning av tuggummi. Landet rankas 150:e i Reportrar utan gränser 2014 Media Freedom Index, sätta det precis ovanför Demokratiska republiken Kongo, Mexiko och Irak. The New York Times, The Economist, International Herald Tribune och Asian Wall Street Journal har alla riktats mot de "rättsliga trakasserier" som Lee-familjen använder, enligt medias vakthund. I en artikel för CNN 2014 kritiserade oppositionspolitikern dr Chee Snart Singapores auktoritära system och skyllde på en brist på avvikande åsikter om ekonomisk ojämlikhet och försämrade arbetsvillkor. – Oppositionens, det civila samhällets och arbetarrörelsens led har decimerats under de senaste 50 åren genom fängelse utan rättegång och åtal, och nästan varje tidning, TV-kanal och radiostation ägs och drivs av staten, sade Chee. Men i en intervju med CNN's Fareed Zakaria 2008 avvisade Lee anklagelserna om att Singapore var för dominant eller tvång en stat. "Jag vill ha social fred och stabilitet i landet. Jag följer inte något recept som ges till mig av någon teoretiker om demokrati", sade han. Medan Lee sannolikt kommer att bli ihågkommen med tillgivenhet och stolthet av många Singaporeaner, ifrågasätter en yngre generation, utan minne av den fattigdom och det våld som kännetecknade landets födelse, Leedynastins kontroll över Singapores politik och strävan efter större demokrati. År 2011 förlorade Folkets aktionsparti sex platser till oppositionen, vilket fick Lee, sedan partiets "ministermentor" och en annan före detta premiärminister, Goh Chok Tong, att avgå. I ett gemensamt brev till parlamentet förklarade de två att de "beslutade sig för att lämna kabinettet och ha en helt yngre grupp ministrar att ansluta sig till och engagera sig med denna unga generation i att forma framtiden för vår Singapore". Hur Singapore klarar av dessa demokratiska krav kommer att vara nyckeln till framgång under det andra halvseklet, men dessa krav kommer sannolikt inte att förringa Lees prestationer under de första 50 åren.  År 2010 räknade tidskriften Time upp Lee som en av världens 100 mest inflytelserika människor. "Tecknet på en stor ledare är att ta sitt samhälle från där det är till där det aldrig har varit", skrev före detta USA: s utrikesminister Henry Kissinger i artikeln om Lee. "Det finns ingen bättre strategisk tänkare i världen idag."
Lee Kuan Yew blev premiärminister 1959.
Han ledde Singapores bittra splittring från Malaysia 1965.
Lee ställdes inför kritik för kvävande mediefrihet och hård behandling av politiska motståndare.