(CNN)Jag växte upp och tittade på "Lämna det till Beaver." De flesta avsnitt, Ward Cleaver skulle komma hem från jobbet i hans kostym och slips och det skulle vara hans fru Juni, alltid i köket, hennes förkläde lika vitt som staketet utanför.  Juni lagade middag, naturligtvis, och Ward och Wally och Beav satt vid bordet och åt.  Som jag minns det städade June vanligtvis upp.  En eller två gånger kanske pojkarna hjälpte till med disken.  Kanske. Jag brukade titta på den svarta och vita showen under middagen, sitta på soffan med en tallrik mat i knät som inte hade förberetts av min egen mor.  Min mamma var i sin generations första grupp av arbetande mammor.  Hon hade en framgångsrik karriär som chef på AT&T och därefter Lucent Technologies.  Hon åkte till jobbet tidigt varje morgon, men var alltid hemma vid fem eller sex -- i tid för att umgås med mig, inte för att laga mat. Min pappa hade också ett heltidsjobb, och under hela mitt liv, minns jag honom inte så mycket som att öppna en burk soppa.  Han har bara lärt sig att använda mikron.  Båda mina föräldrar arbetade lika hårt, men det var ingen tvekan när jag växte upp att matlagning var min mammas ansvar -- även om det innebar att köpa lagad mat från Allentown Farmer's Market, sked det på tallrikar, trycka på "Power" sedan "Start." Med andra ord, när jag åt min middag på 1980-talet medan jag tittade på ett TV-program baserat på livet på 1950-talet, var det lätt att se att en del saker hade förändrats och en del inte hade det.  Livet inne i huset -- mat, rätter, städning, städning, kläder, hygien -- var min mammas ansvar, precis som det var June Cleavers. Utanför huset -- gräsmattan, bilarna, allt som gjorts eller lagrats i garaget, sport, cykelridning -- det var min pappas domän. Och för att vara tydlig, när bilen skulle gå sönder, det var en stor sak, men en som kom upp mycket mindre ofta än vårt behov av måltider och tvätt. Detta dagliga arbete vägde mer på min mor.  Sociologen Arlie Russell Hochschild myntade detta "andra skift": hur även om fler och fler kvinnor började arbeta utanför hemmet, förväntades de fortfarande göra samma mängd hushållsarbete i slutet av dagen. Studier säger att när det gäller rättvis fördelning av hushållsarbete, gör homosexuella par, liksom min partner och jag, i allmänhet ett bättre jobb.  Opåverkad av de färdiga förväntningarna på traditionella könsroller, är samkönade par "mer sannolikt än medlemmar av heterosexuella par att förhandla en balans mellan att uppnå en rättvis fördelning av hushållsarbete och att tillgodose olika intressen, färdigheter och arbetsscheman för särskilda partners," skrev socialvetaren Lawrence K. Kurdek. I själva verket, efter en tveklöst ojämn period av anpassning (redigerar från personlig erfarenhet här), Kurdek skrev, "Detta mönster av förhandling gäller även när par har barn som bor med dem." I min egen familj, min partner gör det mesta av tvätten, men för att vara rättvis det är delvis för att hon är kräsen om vad som tvättas på vilken cykel och vad som hänger för att torka, kontra kastas i torktumlaren.  På helgerna gör hon det mesta av matlagningen -- för att hon är en bättre kock och njuter av det mer.  Men jag är snabbare, så jag tillagar frukost och middag större delen av vardagar.  Ungefär 99% av gångerna, om vår säng är bäddad är det för att Sarah gjorde det. Och 99% av tiden, om disken är tvättad, är det för att jag tvättade dem.  Sarah gillar att köpa mat för jag har en dålig vana att köpa stora mängder saker vi inte behöver.  Och hon köper vår dotters kläder (samma skäl).  Jag betalar räkningarna och gör våra skatter.  På helgerna och efter skolan turas vi om att färja vår 6-åring till och från aktiviteter och lekdagar. Vad, undrar du, om andra traditionella "manliga" könsroller i vår manslösa familj?  Det är sant att jag oftare bär byxor mer än min partner, och jag tar oftare på mig dessa uppgifter.  När vår bil går sönder, tar jag den till mekanikern.  Jag lastar bilen för resor.  Jag la skit i källaren.  Jag smusslar millipeder.  Jag fixar det läckande handfatet.  Men jag syr också min dotters Halloweendräkt varje år och syr på knappar när de ramlar av. Vår samkönade familj har inte så mycket skapat nya könsrollsarrangemang, utan dekonstruerat sådana arrangemang helt och hållet.  Jag får smush millipeder och sy kostymer, inte på grund av mina kromosomer eller någon förutbestämd könsroll, utan för att jag tycker om att göra det.  Medan jag nu betalar de flesta av våra räkningar på nätet, finner jag det otroligt glädjande att sätta en check i själva posten.  Jag har en enorm, eklektisk hög med frimärken av den anledningen. Det bör noteras att erfarenheten av könsroller är högt definierad efter klass.  Det som min partner och jag har gemensamt med mina föräldrar är den ekonomiska förmågan att få ytterligare hjälp, däribland i vårt fall vanliga barnvakter och en veckostädare. Dessutom skulle varje samtal om hushållens könsroller vara ofullständigt utan att märka att vissa övermedelklassens amerikaner betalar sina hushållsarbetare så plågsamt lite att dessa arbetare - främst invandrade kvinnor av färg - inte har råd att lägga hälsosam mat på sina egna familjers bord, om de ens har tid att laga mat mellan jobben tillsammans för att få det att gå ihop. Under tiden visar studier att i arbetarklasspar, även om kvinnorna arbetar utanför hemmet och männen inte gör det, gör kvinnor fortfarande oproportionerligt mycket hushållsarbete.  Det verkar som om i alltför många situationer, oavsett konfiguration, kvinnor blir knullade. Det är delvis därför LeanIn.Org lanserar idag #LeanInTillsammans, en public service-kampanj i samarbete med National Basketball Association och Women's National Basketball Association som betonar hur män drar nytta av jämställdhet och ger praktiska tips för män att göra sin del hemma och på jobbet.  Kampanjen uppmuntrar män att "visa världen att de är för jämställdhet" och kvinnor att "fira män som lutar sig in för jämställdhet" genom att posta med hashtaggen #LeanInTillsammans. Patriarki är inte alla människors fel, men det är alla människors ansvar att göra något åt det.  Oavsett om du vill skylla biologi eller tidiga ekonomiska incitament eller den kulturella indoktrineringen av "Lämna det till Beaver", har män konsekvent misslyckats med att göra sin beskärda del av hushållsarbete i Amerika. Vad är lösningen?  Fler homosexuella hushåll eller till och med syster-fru-liknande scenarier kommer inte att förändra hushållens könsroller.  Vi måste sätta värde på hushållsarbetet som arbete, vilket innebär allt från att betala hushållsarbetare livsdugliga löner till fler män som städar och lagar mat och lär sina söner att det är hedervärt och rättvist, inte förnedrande. Även om rättvisa i könsroller har förbättrats sedan juni och Ward, är de subtila och inte så subtila orättvisor fortfarande en enda röra. Män måste övergå från att förvänta sig eller genomdriva traditionella könsroller till att bli förebilder för mer rättvisa relationer.  Med andra ord, städa upp, killar - bokstavligen och bildligt.
Sally Kohn: Årtionden efter "Lämna det till Beaver", kvinnor fortfarande axlar det mesta av hushållsarbete, barnomsorg.
Hon säger att en ny offentlig tjänst syftar till att engagera män i att dela dessa jobb, uppmuntra unga män att göra samma sak.