Se oli yksi kokeneimmista ja parhaiten varustetuista puolalaisista divisiooneista, ja se taisteli monissa merkittävimmissä taisteluissa Puolan ja bolsevikkien välisessä sodassa vuosina 1919 ja 1920. Niiden joukossa oli Wilnon vapautusoperaatio ja Dyneburgin taistelu Daugavpilsissa, Latviassa (osana Rydz-Śmigly'n kolmatta armeijaa ja hänen henkilökohtaisen komennonsa alaisena, vaikka todellinen komentava upseeri oli Michał Karaszewicz-Tokarzewski). Keväällä 1920 Kiovan hyökkäyksen aikana divisioona muodosti "operaatioryhmän" ytimen ja osallistui Zhytomyrin taisteluun (25. huhtikuuta) ja valloitti itse Kiovan kaupungin (7. toukokuuta). Puolan vetäytymisen jälkeen yksikkö osallistui raskaisiin perääntymistaisteluihin ja suojeli muiden puolalaisten joukkojen perääntymistä. Useiden yhteenottojen jälkeen 1. ratsuväearmeijan kanssa diviisioni katkaisi ja saavutti Wieprz-joen alueen, josta se aloitti vastahyökkäyksen Varsovan taistelussa (ks. Dęblinin ja Mińsk Mazowieckin taistelu). Puolan hyökkäyksen toisena päivänä 16. elokuuta divisioona onnistui ylittämään bolsevikkien Mozyr-ryhmän yli 56 kilometrin pakko-marssilla. Tämän jälkeen Stefan Dąb-Biernacki komentaa divisioonaa, joka liitettiin toiseen armeijaan ja osallistui sodan toiseksi suurimpaan taisteluun,
Niemen-joen taistelu. Taistelun aikana yksikkö muodosti "Wilno-ryhmän" ytimen ja osallistui bolshevikkien joukkojen onnistuneeseen sivuraiteeseen, joka keskittyi Grodnoon.