Hän haavoittui uudelleen Lützenissa vuonna 1632, ja kun hän toipui, hänestä tehtiin majuri setänsä rykmentissä. Pian sen jälkeen hänestä tuli ratsuväen everstiluutnantti. Hän teki hyvää palvelusta.
Nordlingenin taistelussa (1634) ja Kaiserslauternin hyökkäyksessä seuraavana vuonna hän voitti everstiasemansa epätavallisen loisteliaalla aseella.