Vichyn hallitus, jota johtivat marsalkka Philippe Pétain ja Pierre Laval, teki aktiivista yhteistyötä eurooppalaisten juutalaisten tuhoamisessa. Se osallistui myös romanien ja muiden "ei-toivottujen" hävittämiseen nimeltään Porajmos. Vichy avasi Ranskassa joukon keskitysleirejä, joissa vangittiin juutalaisia, mustalaisia, homoseksuaaleja, poliittisia vastustajia jne. René Bousquetin johdolla ranskalainen poliisi auttoi 76 000 juutalaisen karkottamisessa tuhoamisleireihin. Vuonna 1995 presidentti Jacques Chirac tunnusti virallisesti Ranskan valtion vastuun juutalaisten karkotuksesta sodan aikana. Erityisesti yli 13 000 juutalaisen karkotuksen uhreista.
heinäkuussa 1942, jolloin Laval päätti omasta tahdostaan (ja ilman saksalaisten miehittäjäviranomaisten pyyntöä) karkottaa lapset vanhempiensa kanssa. Vain 2 500 karkotetusta juutalaisesta selvisi sodasta. Marseillen taistelu 1944 oli toinen tapahtuma, jonka aikana ranskalainen poliisi auttoi Gestapoa massiivisessa hyökkäyksessä, johon kuului kaupunkien uudelleenmuokkaussuunnitelma, johon kuului koko naapuruston tuhoaminen suositussa Vanhassa satamassa. Joitakin yhteistyökumppaneita syytettiin 1980-luvulla rikoksista ihmiskuntaa vastaan (Paul Touvier jne.), kun taas Maurice Paponista, joka oli sodan jälkeen tullut Pariisin poliisin prefekti (tehtävä, jossa hän esitti itseään vuoden 1961 Pariisin verilöylyn aikana), tuomittiin vuonna 1998 rikoksista ihmiskuntaa vastaan. Hän oli ollut presidentti Valéry Giscard d'Estaingin alaisuudessa talousarvioministeri. Muut yhteistyökumppanit, kuten Emile Dewoitine, onnistuivat pitämään tärkeitä tehtäviä sodan jälkeen (Dewoitine nimitettiin lopulta Aérospatiale -yhtiön johtoon, joka loi Concorde-lentokoneen). Ranskassa on vuonna 2008 edelleen hyvin voimakkaita keskusteluja valtion yhteistyöstä.