Pohjois-Carolinan irtautumisen jälkeen osavaltion puolustus oli laiminlyöty Richmondin konfederaation hallituksen toimesta. Sotilasministeriö, jota johti ensin ministeri Leroy P. Walker ja myöhemmin Judah P. Benjamin, käytti osavaltion parhaiten koulutettuja ja parhaiten varustettuja joukkoja osallistumaan Virginian kampanjoihin, joille annettiin korkeampi etusija. Heidän nähtiin suojelevan konfederaation pääkaupunkia Richmondia. Kun Hatteras saari
Unionin joukkojen käsiin elokuussa 1861. Vain kuusi jalkaväkirykmenttiä oli käytettävissä puolustamaan koko osavaltion rannikkoa.