Kirjoita jatko-osa tähän kappaleeseen.
Pearl Harborin hyökkäyksen innoittajana pidetty operaatio saavutti strategisen tavoitteensa pienemmillä ja vähemmän tuhoisilla toimenpiteillä. Italian laivasto menetti puolet suurista laivoistaan yhdessä yössä, ja vastauksena "Regia Marina" siirsi välittömästi vahingoittumattomat aluksensa Tarantoon Napolisiin suojaamaan niitä samanlaisilta hyökkäyksiltä, kunnes Taranton puolustukset (pääasiassa torpedojen torjuntaverkot) nostettiin riittävälle tasolle suojaamaan niitä samankaltaisilta hyökkäyksiltä (mikä tapahtui maaliskuun ja toukokuun välisenä aikana 1941). Taranton jälkeen voimasuhteet vaihtuivat Britannian Välimeren laivastoon, joka nyt nautti enemmän operatiivista vapautta: kun aiemmin oli pakko toimia yhtenä yksikkönä italialaisten pääalusten rinnalle, ne voitiin nyt jakaa kahteen taisteluryhmään; jokainen rakennettiin lentotukialuksen ja kahden taistelulaijan ympärille. Taistelualukset osoittautuivat hyödyllisemmiksi Välimeren rajoissa kuin Tyynellämerellä. Lisäksi vanhemmat amerikkalaiset taistelualukset olivat liian hitaita saattelemaan lentotukialuksia ja niitä käytettiin pääasiassa tulituen tukena amfibioperaatioissa. Vaikka Yhdysvaltojen Tyynenmeren laivasto upotti Pearl Harbourissa viisi kahdeksasta taistelulaivaansa (kolme niistä pysyvästi), tämä merkitsi sen sijaan riippuvuutta koskemattomista lentotukialuksista hyökkäysoperaatioissa japanilaisia vastaan.