Toinen variantti, joka ei koskaan ollut käytössä, oli T20E2. Se oli kokeellinen, kaasukäyttöinen, valikoiva tuli kivääri, jolla oli hieman pidempi vastaanottaja kuin M1: llä ja modifioitu hyväksymään 20 luodin Browning Automatic Rifle (BAR) -lehdet. Kiväärin vasemmalta puolelta oli koneistettu ja kytketty kiväärin vastaanottimeen, ja siihen sisältyi samanlaiset laitteistot kranaatinheitin asennukseen kuin M1:ään. Pultissa oli takaosaan asennettu avainlaite sekä M14:n kaltainen palo-ilmaisin. Täysin automaattinen sytytys saatiin aikaan liitinryhmän avulla, joka käynnistettiin käyttövarren kahvalla. Tämä puolestaan käynnisti sylinteri- irtilaskun, joka liipaisimella, joka pidettiin takaosassa, irrotettiin sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri- sylinteri. Automaattisessa ammuskelussa syklinen sytytysnopeus oli 700 kierrosta minuutissa. Kun liitin oli irrotettu, kivääri pystyi ampumaan vain puoliautomaattisesti ja toimi samalla tavalla kuin M1-kivääri. T20: n kokonaispituus oli 48 1/4 ", tynnyrin pituus 24 ", ja painoi 9,61 lbs ilman lisävarusteita ja 12,5 lbs. Se nimettiin rajoitetuksi hankintamekanismiksi toukokuussa 1945. Vihollisuuksien lopettamisesta Japanin kanssa.
, valmistukseen tarkoitettu määrä väheni 100:een. Hanke lopetettiin maaliskuussa 1948.