Vuosisatoja sitten nykyisen Bantenin aluetta hallitsi sundanilainen Tarumanagara-kuningaskunta. Tarumanegaran kukistumisen jälkeen Bantenia hallitsi monia hindulais-buddhalaisia valtakuntia, kuten Srivijaya-imperiumi ja Sunda-kuningaskunta. Islamin leviäminen alueella alkoi 1500-luvulla. 1500-luvun lopulla islam oli korvannut hindulaisuuden ja buddhalaisuuden valtaväen uskonnoksi provinssissa perustamalla Bantenin sulttaanit. Tuolloin alueelle alkoi kuitenkin saapua eurooppalaisia kauppiaita. Ensin portugalilaiset, sitten britit ja lopuksi hollantilaiset. Lopulta Alankomaiden Itä-Intian yhtiön (VOC) kautta Alankomaat hallitsivat alueen taloutta, mikä aiheutti Bantenin sulttaanikunnan asteittaisen laskuun alueella. 22. marraskuuta 1808 hollantilainen kenraalikuvernööri Herman Willem Daendels julisti, että Bantenin sulttaanivaltio oli sulautunut Alankomaiden Itä-Intian alueelle. Tämä merkitsi Alankomaiden suoran hallinnon alkua alueella seuraavat 150 vuotta. Maaliskuussa 1942 japanilaiset valtasivat Intian ja miehittivät alueen 3 vuotta ennen kuin he antautuivat.
Elokuussa 1945. Alue palautettiin Alankomaiden hallintaan viideksi vuodeksi, ennen kuin alue luovutettiin uudelle Indonesian hallitukselle, kun hollantilaiset lähtivät vuonna 1950. Banten sulautui Länsi-Javan maakuntaan. Separatistiset tunteet johtivat kuitenkin lopulta Bantenin maakunnan perustamiseen vuonna 2000.