Kirjoita jatkoa tähän kappaleeseen.
Intian väliintulon jälkeen armeijan ylimmällä tasolla oli täydellinen hallinta armeijan ja valtion asioista. Yhteisen henkilöstön puuttuessa puolustussuunnitelmia ja operaatioiden toteuttamista valvotti kukin yksikkö, mikä vaikutti asevoimien yleiseen suorituskykyyn. Yksittäisten yksiköiden välinen koordinointi oli yhä vaikeampaa. Pervez Cheeman kirjoittamassa opinnäytetyössä todetaan, että vuonna 1971 käyty sota käytiin "tarkoituksetta ja täysin koordinoitumattomana siviilien ja asevoimien sekä neljän taistelupalvelun: armeijan, laivaston ja ilmavoimien välillä". Lisäksi liittovaltion tutkimuksissa todettiin myös, että ylimmät sotilasjohtoiset olivat vieraantuneet armeijasta, laivastosta ja ilmavoimista, joissa ketään ei otettu luottamukselliseksi, ja yhteisiä ponnisteluja ei tuettu suunnittelun tai operatiivisen tason tasolla, ja niitä myös rajoitettiin erimielisyyksien vuoksi Indo-Pakistanin sodan aikana vuonna 1971. Täydellisen ja kattavan viestinnän puutteesta johtuen kumpikin palvelu syytti toisiaan toiminnallisista epäonnistumisista.