Hawthorn voitti Formula 1 -mestaruuden, vaikka hän voitti vain yhden voiton, kun Moss voitti neljä. Hawthorn voitti vuoden 1958 Ranskan Grand Prix -kilpailun Reimsissä, jossa Musso loukkaantui kuolettavasti toisena. Hän johti helposti vuoden 1958 Monaco Grand Prix -kilpailussa.
Puolivälissä hänen 246-moottorinsa räjähti, - kun taas Monzassa hän oli minuutin edellä Tony Brooksiä, - kun kytkin pakotti hänet hidastamaan toiselle sijalle. Hawthorn sai paljon hyötyä Mossin herrasmielisyydestä, kuten se osoitettiin vuoden 1958 Portugalin Grand Prix -kilpailussa Portoon. Hawthorn hylättiin, koska hän käynnisti pysähtyneen autonsa ylösalaisin päinvastaiseen suuntaan. Moss puhui Hawthornin puolesta, ja päätös peruttiin. Pysähdyttyään puolivälissä Hawthorn kiihdytti takaisin kentän läpi - saadakseen ylimääräisen pisteen nopeimmasta kierroksesta. Moss ei vastannut, koska hän epäili, että Hawthorn voisi ajaa niin nopeasti vaurioituneilla rumpujarruilla. Tämä ylimääräinen maailmanmestaruuspiste ja toisen sijan pisteet auttoivat Hawthornia voittamaan mestaruuden vain yhden kauden enemmän kuin Moss. Viimeisessä kilpailussa, vuoden 1958 Marokon Grand Prix -kilpailussa, Hawthorn ajoi konservatiivisen taktisen kilpailun, jonka tavoitteena oli pysyä Mossin Vanwall-joukkueiden edellä. Brooksin auto hajosi, kun hän johti Hawthornia, ja Stuart Lewis-Evans kolmannessa Vanwall kaatui epätoivoisen yrityksensä jälkeen siirtyä kentällä ja haastaa Hawthorn kolmanneksi; Evans kuoli myöhemmin palovammoihin. Viimeisillä kierroksilla toiseksi sijoitettu Phil Hill hidasti ja heilutti Hawthornia läpi saadakseen tarpeeksi pisteitä mestaruuden saamiseksi. Ensimmäinen, jonka englantilainen kuljettaja on koskaan voittanut.