Oli vahva, joskin epämääräinen, odotus molemmin puolin "sisäisen saksalaisen rajan" kautta, että Saksan neljä sotilaallista miehitysaluetta olisi jossain vaiheessa kunnostettu ja yhdistetty yhdeksi postfasistiseksi valtioksi, mutta näkemykset siitä, miten tällaista valtiota hallitaan, erosivat selvästi, varsinkin sen jälkeen, kun Saksa lopetti sodan. 12 kuukauden Berliinin piirityksen aikana
Ajatukset mahdollisesta Saksan tulevaisuuden yhdistymisestä katosivat horisontin yli, ja lokakuussa 1949 Neuvostoliiton alue käynnistettiin uudelleen Neuvostoliiton tukemana Saksan demokraattisena tasavallaksi (Itä-Saksaksi). Se oli myös vuonna 1949, että palasi Alankomaista ja muutti Marieen. Kaksi sisarta, jotka olivat vielä naimaton, lapsettomat ja yhä - eri tavoin - syvästi mukana koulutuksen politiikassa, tekivät kotinsa yhdessä Weimarissa, joka oli vuoteen 1952 saakka Thüringenin alueen päämaja. Vuonna 1950 Marie Torhorst menetti asemansa Thüringian kansankoulutusministerinä. Merkittävää on, että hänen vasta vuonna 1951 nimitetyn seuraajansa oli toinen nainen. Isolde Oschmann oli entinen lastentarhanopettaja, joka osoittautui paljon vähemmän käytännölliseksi opetusministeriksi kuin Torhorst oli ollut: hänen jalanjälkensä Itä-Saksan historiassa pysyi vähäisenä, vaikka hän oli toiminut ministeriön virassa yli vuoden. On epäselvää, miksi Marie Torhorst korvattiin roolissa. Hänen myöhemmästä julkisesta urastaan ei ole selvää, että hän olisi ollut niiden joukossa, jotka eivät olleet puolueen johdon suosiossa tuolloin.