Kirjoita jatko tähän kappaleeseen - Morillon ja Moralesin johdolla rojalistit valloittivat Cartagenan ja Bogotan.
Vuonna 1816. Ennen lähtöään Uuteen Granadaan Morillo oli poistanut käytöstä suurimman osan Bovesin alaisuudessa taistelleista epäsäännöllisistä joukkoista, lukuun ottamatta niitä, jotka hän vei Uuteen Granadaan. Kun odotukset olivat vähäiset, jotkut "pardot" ja "llanerot" alkoivat liittyä kapinoihin, jotka puhkesivat Espanjan hallintoa vastaan Etelä-Venezuelan laajoilla tasangoilla. Sillä välin Bolívar päätti purjehtia Jamaikalle saadakseen englantilaista apua, mutta se evättiin. Sieltä hän meni Haitiin, joka oli ensimmäinen itsenäistynyt latinoamerikkalainen tasavalta. Haitin presidentin Alexandre Pétionin tuella ja Luis Briónin, erään muun Curaçaon kauppiaan, laivaston avustuksella Bolívar palasi Margarita-saarelle, turvalliseen tasavaltalaiseen linnoitukseen, mutta tasavaltalaisten joukkojen komentaja ei vielä ollut luja. Mariño, joka oli palannut Bolívarin kanssa Haitilta, johti omia retkikuntiaan ja onnistui ottamaan Cumanan väliaikaisesti haltuunsa vuonna 1817. Kun Brión varusti pienen laivaston, Bolívar purjehti länteen Venezuelan rannikkoa pitkin Ocumare de la Costaan (Los Cayosin retkikunta), jossa hän toteutti Pétionin pyynnön ja julisti virallisesti orjuuden lopun (vaikka tämä jäi huomiotta). Morales, joka oli palannut Venezuelassa New Granadan valloittamisen jälkeen, hyökkäsi republikaanien retkijoukkoihin armeijan kanssa, joka oli paljon enemmän kuin republikaanit. Bolívar pakeni ja purjehti jälleen Haitille Briónin kanssa. Piar ja Gregor MacGregor, skotlantilainen varallisotilas, joka oli aiemmin ollut aktiivinen Uudessa Granadassa, onnistuivat kuitenkin pakenemaan joukkoineen maan sisäpuolelle, kukistaen Moralesin El Juncalissa syyskuussa 1816 ennen etelään Guayanaan siirtymistä.