Kansainvälisesti de Zúñiga näki Espanjan tulevaisuuden osana vahvaa liittoutumista Pyhän Rooman valtakunnan kanssa, jota myös Habsburg-perhe hallitsi. De Zúñigaa vaikuttivat myös seuraukset Espanjan hallinnassa olevalle Pohjois-Italialle, jos perheen itävaltalainen haara epäonnistuisi Saksassa. De Zúñiga suostutteli Filip III: n lähettämään apua keisari Bohemiassa vuonna 1619, mikä vaikutti Espanjaan kolmekymmentävuotiseen sotaan (1618-48). Vuonna 1620 hän oli avainasemassa Flanderin armeijan lähettämisessä auttamaan keisarin asiaa, mikä johti Espanjan voittoon Valkoisen vuoren taistelussa.
myöhemmin samana vuonna. De Zúñiga oli myös vastuussa Espanjan keskeisistä päätöksistä Alankomaiden konfliktin tulevaisuudesta. Vuodesta 1609 lähtien aselepo oli tullut yhä jännittävämmäksi; vaikka de Zúñiga oli vakuuttunut siitä, että suora sotilaallinen voitto hollantilaisia vastaan oli epätodennäköinen, vuonna 1619 hän oli tullut siihen tulokseen, että vihollisuuksien uusiutuminen voisi mahdollistaa neuvottelut, jotka johtaisivat Espanjan edullisempaan sopimukseen. Hän oli suurelta osin vastuussa sodan uusiutumisesta vuonna 1621; tämän seurauksena konflikti jatkui vielä 27 vuotta vuoteen 1648 saakka.