Hän haavoittui uudelleen Lützenissa vuonna 1632, ja kun hän toipui, hänet tehtiin majuriksi setänsä rykmentissä. Pian sen jälkeen hänestä tuli ratsuväen everstiluutnantti. Hän palveli hyvin ensimmäisessä Nordlingenin taistelussa.
1634), ja hyökkäyksessä Kaiserslauterniin seuraavana vuonna voitti hänen everstiluokkansa epätavallisen loistavalla aseella, joka oli hänen raskaan ratsuväen johdolla.