Meksikon varhainen historia kansallisvaltiona oli merkitty poliittisilla ja sosioekonomisilla mullistuksilla. Teksasin vallankumous ja Meksikon-Amerikan sota 1800-luvun puolivälissä johtivat Yhdysvaltoihin valtaviin alueellisiin tappioihin. Liberaalit uudistukset sisällytettiin vuoden 1857 perustuslakiin, jonka tarkoituksena oli yhdistää alkuperäiskansojen yhteisöt ja rajoittaa kirkon ja armeijan valtaa. Tämä laukaisi sisäisen uudistussotien ja Ranskan väliintulon, jossa konservatiivit asensivat Maximilian Habsburgin keisariksi Benito Juarezin johtamaa republikaanista vastarintaliikkeitä vastaan. 1800-luvun viimeiset vuosikymmenet olivat Porfirio Díazin diktatuurin tunnusomaisia, sillä hän yritti uudistaa Meksikoa ja palauttaa järjestyksen. "Porfiriaton" aikakausi päättyi vuonna 1910 kymmenen vuotta kestäneen Meksikon sisällissodan myötä
Seurauksena oli perustuslaillisen puolueen voitto, jonka jälkeen laadittiin uusi perustuslaki, joka on voimassa tähän päivään asti. Vallankumoukselliset kenraalit hallitsivat perättäisesti presidentteinä kunnes Alvaro Obregón murhattiin vuonna 1928. Seuraavana vuonna perustettiin Institutionaalinen vallankumouksellinen puolue, joka hallitsi Meksikoa vuoteen 2000 saakka.