Yhteenveto artikkelista:  Olin juuri valmistumassa, kun sota alkoi. Minulla oli vain kaksi aineistoa jäljellä ennen kuin valmistuin yliopistosta englanninkielisen kirjallisuuden tutkinnolla. Olen rakastanut englantia 10-vuotiaasta asti ja unelmoin opettajasta. Haluan opettaa nuorempia, varsinkin nyt, - koska lapset ovat niitä, jotka rakentavat maamme uudelleen. He ovat Syyrian tulevaisuutta, ja he ansaitsevat merkittävän sijoituksemme. Kolme vuotta sitten perheeni joutui pakenemaan kotoa lähellä Damaskosta, itäisessä Ghoutassa. Onneksi pääsimme pois ennen kuin siellä käytettiin kemiallisia aseita. Seuraava vuosi olimme Syyriassa. Muutimme talosta toiseen, kylästä toiseen. Jokaisessa liikkeessä emme tunteneet mukavuutta, turvaa. Kun tuntee olonsa turvattomaksi paikassa, jota pommitetaan lähes päivittäin, hänen on lopulta tehtävä valinta: meidän oli lähdettävä. Ja vain kahden laukun kanssa onnistuimme. Kävimme Jordaniassa. Olen ajatellut palata Syyriaan. Haluan olla osa maani jälleenrakentamista, mutta valitettavasti en odota tämän tapahtuvan lähitulevaisuudessa. Kun saavuimme Jordaniaan, luulin palaavani pian Syyriaan -- vain muutaman viikon kuluttua. Niin me kaikki ajattelimme. Siitä on kaksi vuotta. Toivon yhä pääseväni kotiin, mutta suurin kysymykseni on: "Milloin?" Haluan palata opettajaksi. Kolmannen luokan opettaja innoitti minua lapsena. Hän uskoi, että lapset ovat tulevaisuus ja haastoi meitä nuorena luomaan paremman maailman. On harvinaista, että opettaja innostaa oppilaitaan tähän niin intohimoisesti, mutta haluan yrittää. Vaikka toivonkin seuraavani opettajani jalanjälkiä, tieni on tällä hetkellä tukossa kodin kaukana elämisen epävarmuuden, sodan, joka on ajanut minut tänne, Jordanian liian kalliiden lukukausimaksujen vuoksi. Kotien poissaolo tuo mukanaan monia haasteita. Tunnet itsesi vieraaksi vieraassa paikassa. Et ole ihmisten keskuudessa, jotka tuntevat tai haluavat tuntea sinut. Syyrian pakolaisena on lähes mahdotonta saada lupaa viralliseen työhön, eikä minulla ole rahaa...
Neljä vuotta sotaa tarkoittaa neljää vuotta ilman kouluja ja koulutusta Syyriassa. Hiba oli melkein valmis yliopistosta, kun hänet pakotettiin pakenemaan kotoaan lähellä Damaskosta. Auta Hibaa ja monia muita syrjäytyneitä syyrialaisia opiskelijoita, mene CAREen.