Kuten vuonna 1969, Ickxillä oli pettymys vuoden 1970 kaudella. Espanjan Grand Prix -kilpailun ensimmäisellä kierroksella hän törmäsi Jackie Oliverin BRM:ään ja hänen autonsa syttyi tuleen. Häneltä kesti ainakin 20 sekuntia päästä pois palavasta autosta ja hänet vietiin sairaalaan pahoin poltettuina. 17 päivän kuluttua hän oli taas autossaan Monacon Grand Prix -kilpailussa, jossa hän juoksi viidenneksi ennen kuin hän lopetti moottorin akselin vikaantumisen vuoksi. Autossa alkoi kehittyä ja Saksan Grand Prix -kilpailussa (jota pidettiin Hockenheimissa, koska hänen suosikki Nürburgring-kilpailuaan boikotoitiin turvallisuussyistä) hän taisteli Jochen Rindtin kanssa voitosta, mutta pääsi lähelle toiseksi. Itävallan Grand Prix -kilpailussa Ickx voitti. Monzassa
Rindt kuoli onnettomuudessa. Ickx oli ainoa kuljettaja, jolla oli mahdollisuus viedä mestaruus Rindtilta, joka oli jo voittanut viisi yhdeksästä kisoista tuona kaudella, ja neljä muuta oli vielä jäljellä. Monza voitti Ferrarin tiimikaveri Clay Regazzonin, kun taas Ickxin auto hajosi. Belgialainen voitti Kanadassa, ja jos hän voittaisi loput kaksi kilpailua, hän ohittaisi Rindtin ja voittaisi mestaruuden. Watkins Glenissä hän pääsi kuitenkin vain neljänneksi, kun Rindtin korvaaja Emerson Fittipaldi teki uransa ensimmäisen voiton, ja siten hänet poistettiin matemaattisesti mestaruuspotkusta. Vaikka Ickx voitti viimeisen kisan Meksikossa, hän ei voittanut Rindtin pisteitä. Ickx sanoi myöhemmin vuonna 2011 brittiläisessä "Motor Sport" -lehdessä julkaistussa artikkelissa, että hän oli iloinen siitä, ettei voittanut vuoden 1970 maailmanmestaruutta. Hän ei halunnut voittaa miestä, joka ei voinut puolustaa mahdollisuuksiaan. Hän viittasi Rindtiin.