Viitataan alla olevaan kohtaan ja vastataan kysymykseen sen jälkeen samalla kielellä kuin kohtaa:  TB-3 oli teräsrakenteinen, kokonaan metallilla varustettu lentokone, joka oli yksi Andrei Tupolevin suunnitteluviraston suunnitelmista, jotka perustuivat Hugo Junkersin vuonna 1918 aloittamiin kokonaan metallilla varustettuihin lentokoneiden suunnittelukäytäntöihin ja teknologiaan. Laatikko koostui V-osaisista palloista, jotka oli peitetty ei-paineettomalla aaltopuidulla, jonka paksuus vaihteli 0,3 mm: stä 0,8 mm: iin. Aallot olivat 13 mm syviä ja 50 mm toisistaan. Kantileiveri siipeä tukivat neljä putkistossa olevaa ristiä. Vuonna 1934 vahvempien teräslevyjen kehityksen ansiosta siipiväli kasvoi 39,5 metristä 41,85 metriin (129,6-137,3 jalkaa) ja samalla siipialue kasvoi 230: sta 234,5 m2: iin (2,476 to 2,524 neliöjalkaa). Lentokoneen missä tahansa osassa voitiin kävellä pehmeillä kengillä vahingoittamatta ihoa, ja siipien eturivut heiluivat alaspäin muodostaen moottorin kunnossapitoon tarvittavat kävelykäytävät. Ohjauslaitteet oli kytketty kaapelikäyttöön vaihtelevalla vauhdilla varustetulla takapenkillä ja korjauskompensaatiojärjestelmällä moottorin vikaantumisen varalta toisella puolella. Kiinteällä päälaskutelineellä ei ollut jarruja. Polttoainesäiliöissä ei ollut palosuojainta, vaikka moottoreissa oli sisäinen palosammutusjärjestelmä. M-17-moottorit oli viritetty niin, että ne pystyivät tarjoamaan teoreettisen enimmäismatkan 3 250 kilometriä ilman sytytyslamppua tai kaasutinta. Puolustusaseet koostuivat kevyistä konekivääreistä viidessä tornissa - yksi nenässä, kaksi keskikehän yläosassa ja yksi vetävä "pölyä" jokaisen siipien alla moottorin nacellien välissä. Myöhemmät versiot siirsivät yhden ylimmistä rungon tornista peräsuolen takaosaan.  Kysymys: Montako moottorin puolta epäonnistuu, jotta korjauskompensaatiojärjestelmä rakennetaan?
yksi