Yhteenveto artikkelista:  Jotkut republikaanit yrittävät heikentää presidentti Obaman Iran-politiikkaa. Ensinnäkin republikaanien johto kutsui Benjamin Netanjahun puhumaan kongressille kuulematta Valkoista taloa, ja hän varoitti asianmukaisesti Lännen lieventymisestä Iranin suhteen. Nyt 47 senaattoria on kirjoittanut avoimen kirjeen Iranin hallitukselle, jossa he neuvovat, että kaikki Obaman kanssa sovitut sopimukset voidaan perua vuoden 2016 presidentinvaalien jälkeen. Se on hämmästyttävä liike. Mutta tämä ei ole oikeastaan ainutlaatuista. Molempien puolueiden ihmiset ovat tehneet paljon merkittävämpiä asioita. Vuonna 1983 senaattori Edward Kennedy yritti perustaa henkilökohtaisen diplomaattisen kanavan Neuvostoliiton kanssa - välttämällä presidentti Ronald Reagania. Hän ehdotti välityksellä, että hän vierailisi Moskovassa tapaamassa kommunistijohtoa ja tarjosi apua heidän esittääkseen amerikkalaisille, miksi he suosivat vuoropuhelua vastakkainasettelun sijaan. Kuten Washington Postin toimittaja Vincent Bzdek kirjoittaa kirjassaan "Kennedyn perintö", tämä tapahtui lähellä Yhdysvaltain presidentinvaaleja, ja jotkut konservatiivit ovat tulkinneet sen maanpetokseksi - ehkä jopa Loganin lain rikkomuksena, joka kieltää yksityishenkilöt osallistumasta diplomaattiseen toimintaan tavoitteenaan muuttaa ulkopolitiikkaa. Hän oli selkeästi kampanjoinut kylmän sodan jännitteiden vähentämiseksi ja ajatteli, että Reagan kohteli Neuvostoliittoa huonosti. Kennedy politisoi ulkopolitiikkaa useammin kuin kerran senaatissa. Kirjassani 1980-luvun demokraattien presidentinvaaleista huomautan, että Kennedy vastusti Jimmy Carterin kovankäyttöistä asennetta Neuvostoliiton hyökkäyksessä Afganistaniin - asennetta, joka oli hyvää tarkoittava, ennustava ja jollain tapaa edullinen Kennedyn kampanjalle demokraattien ehdokkaaksi. Mutta demokraatit eivät ole ainoita, jotka ovat tehneet niin. Astu eteenpäin, Richard Nixon. Vuonna 1968 presidentinvaalit näyttivät olevan lähellä. Johnsonin hallinto lähestyy...
Republikaanien senaattorin kirje Iranin johtajille vaikuttaa erikoiselta. Stanley sanoo, että presidentin ulkopolitiikan heikentäminen ei ole ainutlaatuista. Hän sanoo, että sekä vasemmisto että oikeisto ovat kiertäneet hallintoja käsittelemään ulkomaisia johtajia.