Napoleon kukistettiin vuonna 1815, ja sardiinalaiset Victor Emmanuel I:n johdolla palauttivat muinaisen hallinnon. Kuitenkin tasavaltalainen kokemus oli tuottanut hedelmiä. Joka puolella heräsi ääniä, jotka vaativat enemmän vapautta ja liittymistä Ranskaan. Victor Emmanuel haaveili yhdistyneestä Italiasta ja vetoaa Napoleon III:een. Piemontin kuningas liittoutui Ranskan kanssa ja julisti sodan vuonna 1859. Itävaltalaiset kukistettiin lopullisesti Vaincue'ssa
Magentan taistelu 4. kesäkuuta 1859 toisen italialaisen itsenäisyyssotien aikana, joka johti Napoleon III: n johdolla Ranskan ja Sardinian voittoon marsalliksi Ferencz Gyulai: n johdolla itävaltalaisia vastaan. Ranskalais-piemonttilainen liittoumus koostui ylivoimaisesti ranskalaisista joukkoista (1 100 piemonttilaista ja 58 000 ranskalaista). Sen voittoa voidaan siis pitää lähinnä ranskalaisena voittona. Ranskalaiset halusivat saavuttaa sen, mitä Belvederoiset ja muut Nizzan kreivin asukkaat olivat toivoneet niin kauan.