Vuoden 1940 hyökkäyksen jälkeen Isolani ja hänen tyttärensä, kuten useita tuhansia muita pakolaisia Hitlerin Saksasta, määrättiin ilmoittautumaan kunnan viranomaisille. Heidät tunnistettiin vihamiehiksi, ja heidän joukossaan olevat naiset koottiin yhteen ja pidätettiin Vélodrome d'Hiverissä (urheilustadionissa) Pariisin keskustassa. (Miesten vietiin erikseen Buffalo-stadioniin.) Heitä pidettiin noin kaksi viikkoa velodromilla yhä epäterveellisemmissä olosuhteissa ja kuljetettiin sitten Etelä-Ranskaan, joka seuraavien parin vuoden aikana hallitsi Vichyn nukkehallitusta ja nautti suuremmasta (vaikka vähitellen vähenevästä) autonomiasta kuin Pohjois-Ranska, joka oli Saksan suoran sotilashallinnon alainen kesäkuusta 1940 alkaen.
- Mitä? Lähes kaikki pakolaisinternat olivat juutalaisia tai kommunisteja (tai molempia). Heidät kuljetettiin junalla kesäkuun 1940 alussa eri Vichyn Ranskan keskitysleireihin etelään. Isolani ja hänen tyttärensä vietiin Gursin leiriin, joka oli perustettu hätäisesti muutama vuosi aiemmin, jotta voitettiin Espanjan sisällissodan jälkeen pohjoiseen palaavat Francon vastaiset "Brigadistit". Nyt se käytettiin uudelleen saksalaisten naisten leiriksi, jotka pakenivat Hitlerin. Vuonna 1940 siellä ei vielä ollut sellaista turvallisuutta kuin sota-ajan vankileireissä, mutta sen äärimmäisen syrjäinen sijainti, jota ympäröivät korkeat vuoret, teki siitä edelleen jonkinlaisen haasteen paeta hyvin pienen Gursin kylän ulkopuolelle. Leirin olosuhteet olivat kuitenkin surkeat sanitaation ja majoituksen suhteen. Tuona ensimmäisenä kesänä monet leirissä vangitut naiset pakenivat yksinkertaisesti kävellen leiristä ja jatkaen alas vuorten kautta kylän ohi.