Kirjoita jatkossa tähän kappaleeseen - Majorin pääministeriö tapahtui samanaikaisesti Jugoslavian hajoamisen ja siitä johtuvan sodan kanssa Bosniassa ja Hertsegovinassa (ja osissa Kroatiaa). Jugoslaviaa muodostavien tasavaltojen väliset jännitteet olivat lisääntyneet presidentti Josep Broz Titon kuoleman jälkeen vuonna 1980, ja niitä oli pahentanut poliittinen epävarmuus, jonka aiheutti kommunismin romahtaminen koko Itä-Euroopassa vuosina 1989-1991. Slovenia ja Kroatia julistivat itsenäisyytensä kesäkuussa 1991, kun taas serbien hallitsema Belgradin keskushallitus päästi lähes homogeenisen Slovenian eroon vain lyhyen sodan jälkeen.
, tilanne Kroatiassa, jonka osissa oli suuri määrä etnisiä serbejä, oli paljon kiistanalaisempi. Saksan vaatiessa EU tunnusti näiden kahden valtion itsenäisyyden joulukuussa 1991. Sota syttyi Serbian (kansallismielisen Slobodan Miloševićin johdolla) ja Kroatian (Franjo Tuđmanin johdolla) välillä Serbien asuttaman Slavonian alueen puolesta Koillis-Kroatiassa, mikä sai YK: n lähettämään rauhanturvajoukon (UNPROFOR). Väkivaltaisin taistelu kuitenkin tapahtui Bosnian ja Hertsegovinan itsenäisyysjulistuksen jälkeen presidentti Alija Izetbegovićin johdolla 6. huhtikuuta 1991. Vuoristolaisen tasavallan väestö jakaantui Bosniaan serbeille, Bosniaan kroateille ja Bosnian muslimeille (tai "bosniakkeille"), ja niiden välillä puhkesi täysimittainen sisällissota, jossa Bosnian kroatit ja Bosnian serbit tukivat vastaavasti Tuđmania ja Miloševićia. Sota yllätti Euroopan ja koko maailman, ja järkyttäviä kuvia sotavankien leireistä (jotkut vertailivat niitä natsien keskitysleireihin), suurista pakolaisten virroista ja etnisen puhdistuksen kampanjoista alettiin lähettää ympäri maailmaa, mikä johti siihen, että vaadittiin interventioita.