Yhteenveto artikkelista:  John Barnes sai toisen mahdollisuuden manageriksi brittijalkapallossa. Hän ei saanut kolmanneksen. Hän yritti ja epäonnistui eliittijoukkueessa, Celticissä. Hän lähti Invernessin Caledonian Thistlelle hävinneen häpeällisen tappion jälkeen. Barnes johti Jamaikkaa ja sitten Tranmere Roversia. Lokakuun 9. päivänä 2012, kun hän sai potkut kahden voiton jälkeen 11 ottelussa, Tranmere oli 22. League One. John Barnes, Oxford Unionissa, yritti ja epäonnistui Celticissä ennen Jamaikan ja Tranmere Roversin loitsuja. Barnes, kuvattu Celticin johdossa, jätti klubin Invernessin Caledonian Thistlelle häviön jälkeen. Barnes uskoo, että mustat johtajat eivät saa toisia mahdollisuuksia - valkoisille, mutta mihin hän sitten pääsi? Hänen kokemuksensa Celticissä on vahingoittanut hänen vetoamistaan suurempiin klubeihin. Barnesia esttivät olosuhteet, ei ihonväri. Jason McAteer, hänen apulaisensa, ei ole työskennellyt sen jälkeen, eikä myöskään kolme neljästä johtajasta, jotka Rovers on myöhemmin palkannut ja hylännyt. Chris Hughton, entinen Tottenhamin, Newcastle Unitedin, Birminghamin ja Norwichin pelaaja ja nyt Brightonin pomo. Chris Hughtonin (Tottenham Hotspur, Newcastle United, Birmingham City, Norwich City, Brighton and Hove Albion), Paul Incen (Macclesfield Town, Milton Keynes Dons, Blackburn Rovers, Notts County, Blackpool) tai Keith Curlen (Mansfield Town, Chester City, Torquay United, Crystal Palace, Notts County, Carlisle United) kokemus tukee johtajiston karuselliteoriaa, mutta viittaa siihen, että kun musta valmentaja on aluksella, hänen tilaisuutensa eivät eroa valkoisen tilaisuuksista. Ongelmana on saada karkea ensimmäinen työ, ei se, minne mennä, jos se ei onnistu Tranmereen. Tiedämme, mitä sitten tapahtuu, musta tai valkoinen.
John Barnes lähti Celticistä Invernessin tappion jälkeen. Hän sai potkut Tranmere Roversilta vain kahden voiton jälkeen 11 ottelussa. Barnesin mukaan mustat johtajat eivät saa toisia mahdollisuuksia - kuten valkoiset. Ongelma on, että he eivät saa ensimmäistä työtä.