Kirjoita jatko-osa tähän kappaleeseen - Daukantas ihannoi ja jumaloi menneisyyttä. Virgil Krapauskas väitti, että Daukantasin Narbuttille lähettämät kirjeet osoittivat Daukantasin olevan parempi oppinut kuin hänen teoksensa <unk> kirjeissä Daukantas korosti tarvetta parempaan menetelmään keräämään, julkaisemaan ja analysoimaan ensisijaisia lähteitä, vaikka hänen teoksensa pysyivät erittäin romanttisina ja didaktisina. Daukantas teki huomattavia ponnisteluja eri historiallisten asiakirjojen jäljittämisessä, mutta hän uskoi, että historiallisten asiakirjojen puuttuessa historioitsijoiden tulisi käyttää mielikuvitustaan tyhjiöiden täyttämiseksi. Jos lähde oli Liettuan kannalta suotuisa, hän ei arvioinut sitä kriittisesti ja hyväksyi helposti useita legendoja. Esimerkiksi hän tarkasteli teoriaa, jonka mukaan liettualaiset olivat Heruleen jälkeläisiä, jonka hän otti Albert Wijuk Kojałowicziltä (vaikka hän hylkäsi legendan roomalaisista Palemonideista), ylistää Preussin kuninkaan Widewuton muinaista demokratiaa ja käytti löysää käännöstä Adam Mickiewiczin novellista "Żiwila". Mutta hän arvosteli lähteitä, jotka kuvasivat Liettuaa negatiivisessa valossa. Esimerkiksi hän oli yksi ensimmäisistä, jotka arvostelivat Strėvan taistelun teutonista kertomusta.
Liettuan joukkojen murskaava tappio tai väittävät, että liettualaiset palasivat Grunwaldin taisteluun ja jatkoivat taistelua. Vaikka Daukantasin oppineisuus oli heikkoa eikä se vastannut nykyaikaisia standardeja, se oli hänen aikalaistensa tasalla.