Tämä johti hänen keksimään bifilar- ja pehmeän rautaoscilografin. Nämä välineet saivat pääpalkinnon St. Louisin näyttelyssä
Vuonna 1904. Ne olivat tehokkaampia kuin klassinen stroboskooppi, joka keksittiin vuonna 1891 ja jota käytettiin silloin. Ne pysyivät parhaana keinona tallentaa suurten nopeuksien sähköilmiöitä yli 40 vuoden ajan, kunnes ne korvattiin katodiputkiosilloskoopilla. Ne avasivat tien vaihtovirran käyttäytymisen ymmärtämiselle.