Täytä seuraava lause: Vuonna 1993 Blue Jaysilla oli seitsemän All-Staria: ulkopaikkakuntalaiset Devon White ja Joe Carter, sisäpiiriläiset John Olerud ja Roberto Alomar, nimetty lyöjä Molitor, sekä aloituspyörä Pat Hentgen ja sulkija Duane Ward. Elokuussa Jays osti entisen vihollisensa Rickey Hendersonin Athleticsilta. Blue Jays voitti 95:67, seitsemän peliä New York Yankeesin edestä, ja voitti kolmannen peräkkäisen sarjan. Jays voitti Chicago White Soxin neljä peliä kahteen.
ALCS, ja sitten Philadelphia Phillies, neljä peliä kahteen, toiseksi peräkkäiseksi World Series -voitto. Maailmansarjassa oli useita jännittäviä pelejä, mukaan lukien pelin 4, joka pelattiin lievässä sateessa, jossa Blue Jays palasi 14:9: n alijäämästä voittaakseen 15-14 ja ottamaan 3 peliä 1 johtoon sarjassa. Peli on edelleen World Series -historian eniten pisteitä tuottanut peli. Torontossa Blue Jays johti 5-1 mutta luovutti 5 juoksua seitsemännessä kierroksessa 6-5:een. 9. vuoroparin lopussa Joe Carter löi yhden ulospäin ja kolme juoksua, - ja voitti sarjan Philliesilta Mitch Williamsilta. Se oli vain toinen World Series -voittavan walk-off-kolari Major League Baseballin historiassa (Bill Mazeroskin jälkeen pelissä 7 vuonna 1960). Carterin lyönti erotti ensimmäisestä siinä, että Toronto, vaikka se ei kohdannut eliminointia, oli jäljessä 9. vuorokauden lopussa. Tasa-ajo on myös muistettava Blue Jaysin lähettäjä Tom Cheek'in kutsusta: