Intian jakautuminen astui virallisesti voimaan 14. elokuuta 1947, ja se jakoi Bengalin (johon kuului Itä-Pakistan, nykyinen Bangladesh) ja Punjabin (johon kuului Länsi-Pakistan, nykyinen Pakistan) maakunnat erilliseksi kansakunnaksi (Intiasta), kuten Pakistanin liike esitti. Se kannatti "kaksi kansakuntaa" -teoriaa, jonka mukaan muslimit ja hindut eivät voi ylläpitää kansaa yhdessä uskonnollisten erimielisyyksien vuoksi, jotka osoittautuisivat liian vaikeiksi sovitettaviksi tai joissakin tapauksissa yksinkertaisesti mahdottomiksi päästä yhteisymmärrykseen. Jakaminen aiheutti suuria yhteisöllisiä konflikteja, ja pian sen jälkeen suuri riita Kashmirin alueesta (entinen ruhtinasvaltio Britannian Rajin alaisuudessa, jota sekä Intian Dominion että Pakistanin Dominion väittivät täysimääräisesti) aiheutti laajamittaisen sodan kahden naapurimaiden välillä. Intia ja Pakistan ovat itsenäistymisensä jälkeen käyneet toisiaan vastaan neljä aseellista konfliktia (1947, 1965, 1971, 1999), jotka kaikki johtuivat heidän riitoistaan Kashmirissa lukuun ottamatta sotaa vuonna 1971.
- Mitä? Jotkut diplomaattiset ponnistelut ovat kuitenkin onnistuneet edistämään kahdenvälistä kauppaa ja urheilutapahtumia kahden maan välillä sekä sallivat intialaisten ja pakistanilaisten rauhanomaisesti ylittää rajan ja vierailla Samjhauta Expressin ja Delhi-Lahore-bussiverkon tarjoamien palvelujen kautta. Vuoden 1972 Shimla-sopimus ja sen jälkeiset kahdenväliset sopimukset sitovat molemmat maat etsimään rauhanomaista ratkaisua Kashmirin konfliktiin edistämällä samalla kauppaa ja taloudellista yhteistyötä.