Vuonna 1993 Blue Jaysilla oli seitsemän All-Staria: Devon White ja Joe Carter, John Olerud ja Roberto Alomar, Molitor ja Duane Ward. Elokuussa Jays osti entisen vihollisensa Rickey Hendersonin Athleticsilta. Blue Jays voitti 95:67, seitsemän peliä New York Yankeesin edestä, ja voitti kolmannen peräkkäisen sarjan. Jays voitti Chicago White Soxin neljä peliä kahdelle.
Seuraavaksi Philadelphia Phillies, neljä peliä kahdelle, - toiseksi peräkkäiseksi World Series -voittoonsa. Maailmansarjassa oli useita jännittäviä pelejä, mukaan lukien pelin 4, joka pelattiin lievässä sateessa, jossa Blue Jays palasi 14:9: n alijäämästä voittaakseen 15-14 ja ottamaan 3 peliä 1 johtoon sarjassa. Peli on edelleen World Series -historian eniten pisteitä tuottanut peli. Torontossa Blue Jays johti 5-1 mutta luovutti 5 juoksua seitsemännessä kierroksessa 6-5:een. 9. vuoroparin lopussa Joe Carter löi yhden ulospäin ja kolme juoksua, - ja voitti sarjan Philliesilta Mitch Williamsilta. Se oli vain toinen World Series -voittavan walk-off-kolari Major League Baseballin historiassa (Bill Mazeroskin jälkeen pelissä 7 vuonna 1960). Carterin lyönti erotti ensimmäisestä siinä, että Toronto, vaikka se ei kohdannut eliminointia, oli jäljessä 9. vuorokauden lopussa. Tasa-ajo on myös muistettava Blue Jaysin lähettäjä Tom Cheek'in kutsusta: