Afganistan oli ollut puolueeton kylmän sodan alkuvaiheessa, mutta vuoden 1973 vallankaappaus oli tuonut valtaan länsimaalaisen hallituksen. Viisi vuotta myöhemmin kommunistit Nur Muhammad Tarakin johdolla valtasivat vallan.
- Mitä? Uusi hallinto - joka oli jakautunut Tarakin äärimmäisen Khalq-puolueen ja maltillisemman Parchamin välille - allekirjoitti ystävyyssopimuksen Neuvostoliiton kanssa joulukuussa 1978. Tarakin pyrkimyksiä parantaa maallista koulutusta ja jakaa maata seurasivat Afganistanin historiassa ennennäkemättömiä joukko teloituksia ja poliittista sortoa, jotka sytyttivät mujahidin kapinallisten kapinan. Huhtikuussa 1979 tapahtuneen yleisen kansannousun jälkeen Hafizullah Amin syrjäytti Tarakin syyskuussa. Neuvostoliiton johtajat pelkäsivät, että islamistinen hallitus Afganistanissa uhkaisi Neuvostoliiton Keski-Aasian hallintaa, ja levottomuuksien jatkuessa he lähettivät 30 000 sotilasta Neuvostoliiton ja Afganistanin rajalle. Carter ja Brzezinski näkivät Afganistanin potentiaalisena "loukuksi", joka voisi tuhlata Neuvostoliiton resursseja hedelmättömään sotaan, ja Yhdysvallat alkoi lähettää apua mujahideen-kapinallisille alussa 1979. Joulukuuhun mennessä Aminin hallitus oli menettänyt vallan suurelta osin maassa, mikä sai Neuvostoliiton hyökkäämään Afganistaniin, teloittamaan Aminin ja asettamaan Parchamin johtaja Babrak Karmal presidentiksi.