Täytä seuraava lause: P25 aloitti kilpailun ei-mestaruuskilpailuihin syyskuussa 1955. Auton hevosvoima osoittautui sen vahvuudeksi, mutta sen käsittely- ja luotettavuusongelmat paljastuivat nopeasti. Kolme tyypin 25 autoa oli mukana Tony Brooksin, Mike Hawthornin ja Ron Flockhartin maailmanmestaruusdebyyttinä vuonna 1956 Britannian Grand Prixissä. Kuitenkaan mikään ei ollut valmis. P25:n varhaisessa kehityksessä oli luotettavuusongelmia. Suuret venttiilit olivat alttiita jätteiden pääsyyn moottoriin, ja yksi takalevy hajosi usein. P25 ei pääsisi Grand Prix'n loppuun ennen Harry Schellin viidettä sijaa.
Vuoden 1958 Monacon Grand Prix. Schell ja Jean Behra pääsivät toiseksi ja kolmanneksi tuona vuonna Hollantilaisen Grand Prix -kilpailussa. Ne olivat BRM:n ensimmäiset podiumit. Neljä pistettä lisää Behran, Schellin ja uuden palkatun Joakim Bonnierin ansiosta BRM sijoittui neljänneksi ensimmäisessä rakentajien mestaruudessa. Bonnier voitti ensimmäisen voittonsa ja BRM:n ensimmäisen voiton vuonna 1959. P25:n luotettavan ajamisen ansiosta BRM sai kolmannen aseman Konstruktorin mestaruudessa. Juuri kun P25:stä tuli luotettava, Cooper aloitti taka-moottorin vallankumouksen ja teki nopeasti etumoottorilla varustetut autot, kuten P25, vanhentuneiksi. BRM aloitti työt takamoottorimallin P48:n kanssa pian Bonnierin voiton jälkeen. P48 korvasi P25:n vuoden 1960 kauden puolivälissä.