2. vuosisadan lopulla eaa. yhdessä naapureidensa, liittolaistensa ja mahdollisten sukulaistensa, cimbreiden, kanssa, teutonit hyökkäsivät etelään Tonavan laaksoon, eteläiseen Galliaan ja pohjoiseen Italiaan. Sieltä he alkoivat tunkeutua Rooman maita (Julius Caesar, hänen Gallia-sotien kertomuksessaan "De Bello Gallico", kertoo, että Boii hyökkäsi Noricumin kimppuun). Seuraava väistämätön konflikti on nimeltään Cimbrian sota. Cimbrit (kuninkaansa Boiorixin alaisuudessa) ja Teutonit voittivat tämän sodan avaustaistelut, kukistaen roomalaisten liittolaisia ja tuhoamalla valtavan roomalaisen armeijan Arausion taistelussa vuonna 105 eaa. Mutta Rooma kokoontui ja järjestyi uudelleen konsuli Gaius Mariuksen alaisuudessa. Vuonna 104 eaa. Cimbrit lähtivät Rhône-laaksosta hyökkäämään Espanjaan, kun taas Teutonit pysyivät Galliassa, yhä vahvoja, mutta eivät riittävän voimakkaita marssiakseen Roomaan omin avuin. Tämä antoi Mariukselle aikaa rakentaa uutta armeijaa ja vuonna 102 eaa. hän ryhtyi taistelemaan teutoneja vastaan. Aquae Sextiaen taistelussa
Teutonit melkein tuhoutuivat, ja Teutobod vangittiin 20 000:n väen kanssa. Tämän jälkeen hän ja hänen heimonsa katoavat historiasta. Hänet lähetettiin todennäköisesti Roomaan voitonkulkueelle tappion juhlistamiseksi ja teloitettiin sen jälkeen rituaalisesti. Seuraavana vuonna Cimbrit joutuivat samanlaiseen kohtaloon Vercellan taistelussa, jossa kaksi heidän johtajistaan, Caesorix ja Claodicus, vangittiin, kun taas kaksi muuta johtajaa, Boiorix ja Lugius, tapettiin.