Täytä seuraava lause: Dijonia käytettiin viimeksi vuonna 1984, ja siihen mennessä turboahdetut moottorit olivat lähes kaikkialla, paitsi Tyrrell-joukkueella, joka käytti yhä Cosworth V8-moottoria. Tuolloin kansainvälinen moottoriurheilun hallintoelin, FISA, oli ottanut käyttöön pitkän aikavälin sopimusten politiikan, jossa vain yksi rata per Grand Prix. Valinta oli Dijonin ja Ricardin välillä - pienellä Prenoisin radalla oli autoja, jotka kiersivät 1 minuutin ja 1 sekunnin alueella, ja Ricard oli Formula 1: n pääasiallinen testauslaitos tuolloin. Niinpä Ricard valittiin, ja se isännöi kilpailua vuosina 1985-1990. Vuodesta 1986 eteenpäin Formula 1 käytti lyhennettyä versiota radasta, kun Elio de Angelisin kuolettava törmäys nopeaan Verrieren mutkaan. De Angelis ei loukkaantunut törmäyksessä, mutta hänen autonsa syttyi tuleen, eikä häntä auttaneet poliiseja, koska se oli koe-istunto, ja hän kuoli savua hengittämällä sairaalassa seuraavana päivänä. Näitä kahta nopeaa mutkaa ja koko yläosaa ei käytetty viiden viimeisen kisan aikana. Prost voitti viimeiset kolme kilpailua, ja vuonna 1988 hän voitti erityisen dramaattisesti. Hän ohitti tiimikaverinsa Ayrton Sennan Curbe de Signesissa erittäin nopean Mistral Straightin lopussa ja piti johdon koko matkan loppuun asti. Vuonna 1990 (joihin mennessä turboahdetut moottorit oli kielletty) tapahtumaa johtivat yli 60 kierrosta italialainen Ivan Capelli ja brasilialainen Maurício Gugelmin alirahoitetussa Adrian Newey suunnitteli Leyton-Housen autoja <unk> kaksi autoa, jotka eivät olleet päässeet kilpailuun.
Aiempi tapahtuma Meksikossa. Prost, joka ajoi nyt Ferrarin puolella McLarenin puolella vuosina 1984-1989, ajoi myöhäisessä kilpailussa ja ohitti Capellin ottamaan voiton; Gugelmin oli vetäytynyt aiemmin.