Täytä seuraava lause: Leičiai:n etnoniminen merkitys, esim. "Liettualaiset" on tunnettu useista lähteistä. Tätä sanaa latvialaiset käyttävät nimittäessään liettualaisia: leiši, s. leitis. Samogitialaisessa murroksessa oli sanoja "leičiuoti" (puhutaan muulla kuin samogitalaisella, tai puhutaan aukstaitalaisella murroksella) ja "leičiukas, leičiūkas" (henkilö puhuu muulla murroksella kuin samogitalaisella, hänellä on aksentti). Vertaa esimerkiksi nykyajan liettualaiseen "žemaičiuotiin" (puhutaan samogitalaisella murretta). Historiallisissa kirjallisissa lähteissä on tärkeä esimerkki eräästä 1429 Lutskin konferenssin osallistujasta. John Steinkeller, joka oli Wrocławin (Breslau) neuvoston jäsen, kirjoitti kotiseudulleen osoitetussa kirjeessä, että Sigismund, Pyhän Rooman keisari, aikoi myöntää Vytautalle liettualaisten kuninkaan arvonimen: "her wolde machen herczog Wytolten eynen konyng der Leytten". Sanamuodot, joilla on merkitykset liettualainen, liettualaiset, Liettuan ja ovat todennäköisesti peräisin sanasta "leitis", löytyvät jatkuvasti historiallisista lähteistä 1400- ja 1500-luvulta. Esimerkiksi Liettua on käännetty kirjallisesti "czwicshen Lythen und Prewssen" (1415); "das land Litten" lisäselvityksellä, että se oli Aukštaitija kertomuksessa osallistujan tai todistajan.
Strėvan taistelu. Liettualaisten hallitsija nimettiin "die Litischen konige" Wigand von Marburgin kronikassa. Näyttää siltä, että tällaisten -ei-muotojen esiintyminen latviaan, saksaan ja samogitaiseen murreeseen itsessään on suuri mahdollisuus, että muodot voisivat johtua länsimaalaisista balteista, mutta on epäselvää, miksi niissä ei ole -uva / -ava -suffixiä.