Täytä seuraava lause:
Plitvicen järvien tapaus maaliskuun lopulla / huhtikuun alussa 1991, Kroatian itsenäisyyssota puhkesi Kroatian hallituksen ja SAO Krajinan kapinallisten etnisten serbien välillä (jota tuki voimakkaasti nykyisin serbien kontrolloima Jugoslavian kansanarmeija). SAO Krajina ilmoitti 1. huhtikuuta 1991 eroavansa Kroatiasta. Heti Kroatian itsenäisyysjulistuksen jälkeen Kroatian serbit perustivat myös Länsi-Slavonian SAO: n ja Itä-Slavonian, Baranjan ja Länsi-Srijemin SAO: n. Nämä kolme aluetta yhdistyisivät Serbian Krajinan tasavallaksi (RSK) 19. joulukuuta 1991. Muukalaisvihan ja etnisen vihan vaikutus Jugoslavian hajoamiseen tuli selväksi Kroatian sodan aikana. Kroatian ja Serbian propaganda levitti pelkoa väittäen, että toinen puoli harjoittaisi sortoa heitä vastaan ja liioittelisi kuolemantapauksia lisätäkseen väestönsä tukea. Sodan alkuvuosina serbien hallitsemat Jugoslavian armeija ja laivasto pommittivat tarkoituksella Splitin ja Dubrovnikin siviilialueita, jotka kuuluvat Unescon maailmanperintökohteeseen, sekä läheisiä kroattikylöitä. Jugoslavian tiedotusvälineet väittivät, että toimet tehtiin sen vuoksi, mitä he väittivät fasististen Ustaše-joukkojen ja kansainvälisten terroristien läsnäolosta kaupungissa. YK:n tutkimukset osoittivat, ettei sellaisia joukkoja ollut tuolloin Dubrovnikissa. Kroatian sotilaallinen läsnäolo lisääntyi myöhemmin. Montenegron pääministeri Milo Đukanović, joka oli tuolloin Miloševićin liittolainen, vetoaa Montenegron nationalismiin lupaamalla, että Dubrovnikin valloittaminen mahdollistaisi Montenegron laajentumisen kaupunkiin, joka hänen mukaansa oli historiallisesti osa Montenegroa, ja tuomitsi Montenegron nykyiset rajat "vanhojen ja huonosti koulutettujen bolshevikkien kartografeiden piirroksina".