Vuonna 1648 Puolan parlamentti valitsi Jan Kazimierzin seuraajaksi Puolan valtaistuimelle. Viimeisen Vasan hallituskautta Puolan ja Liettuan yhteisvallassa hallitsi Venäjän-Puolan sota (1654-67), jota seurasi sota Ruotsin kanssa ("Vedenpaisumus
"), jonka tapahtumapaikka oli asetettu yhteisvaltion kahden edellisen Vasa-kuninkaan toimesta. Suurin osa Puolasta tunkeutui Ruotsin armeijaan vedenpaisumuksen aikana ilman suurta taistelua, koska puolalaiset ja liettualaiset kuvernöörit ja aateliset olivat salaliittolaisia. Muutaman vuoden kuluessa Kansainyhteisö nousi pakottamaan ruotsalaiset pois Puolasta, lopettaen lyhytaikaiset tunkeutumiset ja kampanjat, mutta korkealla hinnalla. Useimmat osavaltion kaupungeista ja kaupungeista ryöstettiin ja jotkut poltettiin maan tasalle, enimmäkseen vetäytyneiden vihollisjoukkojen toimesta. Vaikka Johanna Kazimirin hallituskautta muistetaan yhtenä tuhoisimmista ja ehkä epäonnistuneimmista Puolan ja Puola-Liettuan tasavallan historiassa, häntä kutsutaan usein "soturi-kuninkaaksi", joka taisteli rohkeasti pelastaakseen kansakuntansa ja kansansa.