Hän palasi palvelukseen Paulin kuoleman jälkeen vuonna 1801 ja hänet nimitettiin Fanagorian grenadierryhmän komentajaksi samana vuonna 31. elokuuta. Hän osallistui kolmannen koalition sotaan ja taisteli Langeronin kolonnassa Austerlitzin taistelussa.
, jossa hänelle myönnettiin Pyhän Annan 1. luokan ritarikunta; taistelun historioitsija sanoo: "Kamensky-1: n prikaati ylittyi erittäin vaikeassa tilanteessa... [Hän] erottuu harvinaisen esimerkkinään aloitteellisuudesta ja tehokkaasta puuttumisesta taistelun kriittisessä vaiheessa". 27. kesäkuuta 1806 hänet ylennettiin kenraaliluutnanttiksi ja annettiin 12. divisioonan komentajaksi. Hän liittyi Moldavian armeijaan ja osallistui toiseen Venäjän ja Turkin sotaan, jossa hän osallistui Brăilan, Constanţa, Babadagin ja Varnan taisteluun. Vuonna 1810 hän palveli nuoremman veljensä, kenraali Nikolai Kamenskyn alaisuudessa ja erottui Pazardzhikin taistelussa, josta hänet ylennettiin jalkaväen kenraaliksi. Hän voitti turkkilaisen armeijan Shumlassa 4. elokuuta, ja hänelle myönnettiin Pyhän Georgin (2-luokan) ritarikunnan. Hän komensi venäläisten vasempaa siipiä Batinin taistelussa Pohjois-Bulgariaan 7. syyskuuta 1810. Vuonna 1812 Kamenski komensi kenraali Aleksandr Tormasovin armeijan joukkoja ja osallistui Kobrynin ja Gorodechnan taisteluun. Hän kuitenkin riiteli Tormasovin kanssa ja otti pitkän vapaata vuoden lopulla.