Garòsci pysyi uskollisena omaan visioonsa "autonomisesta vallankumouksesta", jonka hän jakoi eri "giellistien" kanssa, jotka tekivät oman panoksensa vapautuskamppailuun fasistisessa nukketurvallisuudessa Pohjois-Italiassa (missä saksalaiset armeijat jatkoivat taistelua pidättääkseen Anglo-Amerikan sotilaallisen etenemisen). Näihin tovereihin kuului monia pitkäaikaisia ystäviä ja älyllisiä raskaspainoja, kuten,, Valiani, Venturi ja Vittorio Foa. Se tarkoitti, että hänen omat mieltymyksensä oli alistettava alhaalta ylöspäin -aloitteisiin, joita oli odotettavissa Kansallisesta Vapautuskomiteasta (Comitato di Liberazione Nazionale, CLN). Se tapahtui vasta sodan päätyttyä vuonna 1945.
"Hän siirtyi pois omista vallankumouksellisista mieltymyksistään ja palasi perinteisempään versioon Rossellin Hendiadysista".