Robertsin lineaarista taktiikkaa arvosteli nuorempi historioitsija Geoffrey Parker, joka kysyi, miksi väitetysti vanhanaikaiset espanjalaiset tercios voitti Ruotsin lineaariset muodostelmat Nördlingenin taistelussa.
Vuonna 1634. Parker ehdotti sen sijaan, että keskeinen kehitys oli jälkien italialaisten linnoitusten ilmaantuminen varhaisessa modernissa Euroopassa. Näiden linnoitusten ottamisen vaikeus johti tähän näkemykseen, joka johti sotilaallisen strategian syvälliseen muutokseen. Parkerin mukaan "soista tuli sarja pitkiä piirityksiä, ja avoimilla taisteluilla ei ollut enää merkitystä alueilla, joissa oli italialaista jälkeä". Loppujen lopuksi Parker väittää, että "sotilaallinen maantiede", toisin sanoen trace italienne -jäljen olemassaolo tai puuttuminen tietyllä alueella, muovaili sotilaallista strategiaa varhaisen nykyajan aikana ja johti suurempien armeijoiden luomiseen, jotka olivat välttämättömiä uusien linnoitusten piirittämiseksi ja varuskunnan pitämiseksi. Näin Parker asetti sotilaallisen vallankumouksen syntymän 1600-luvun alkuun. Hän antaa sille myös uuden merkityksen, sillä se ei ollut pelkästään valtion kasvun tekijä, vaan se oli myös pääasiallinen tekijä yhdessä "laivaston vallankumouksen" kanssa Lännen nousulle muiden sivilisaatioiden yläpuolelle.