Alkuperäiset hyökkäykset olivat tarkka pommitus korkealta, jossa alle 10% pommeista putosi kohteen lähelle. Liittoutuneiden ilmavoimat siirsivät alhaisen tason yöllä tapahtuviin tuhopoltto-iskuihin Japanin kaupunkeja vastaan. Maaliskuun 9 ja 10 välisenä yönä vuonna 1945 50 neliökilometriä Tokion keskusta paloi ja kymmeniätuhansia kuoli.
Yhdysvaltain ilmavoimien B-29. (Katselussa arvioitiin, että kuolleita oli 88 000, kun taas Tokion palokunnan arvion mukaan 97 000. Historioitsija Richard Rhodes arvioi, että heitä oli yli 100000, vaikka toimittaja Mark Seldenin mielestä tämäkin luku oli liian pieni.) Seuraavien kymmenen päivän aikana, yhteensä 31 neliökilometriä tuhottiin. Tutkimuksessa todetaan, että näillä hyökkäyksillä oli vähäistä suoraa vaikutusta valmistukseen, sillä pommitusten kohteeksi joutuneilla tehtailla oli vähemmän tuotannon vähenemistä kuin niillä, jotka eivät kärsineet. He kuitenkin huomauttivat myös, että tuotanto laski 54 prosenttia tänä aikana pommitusten vaikutusten vuoksi: työläisten tappaminen, loukkaantuminen ja pakeneminen sekä kuljetusverkoston tuhoutuminen. He huomasivat myös, että elintarvikkeiden saatavuus väheni jyrkästi, noin 2 000 kalorista päivässä sodan alussa 1 680 kaloria teollisuuden työntekijöille kampanjan huipulla ja vähemmän ei-olennaisille työntekijöille.