Täytä seuraava lause: Neuvostoliiton tasavalloissa vuosina 1988-1992 (kun Neuvostoliitto oli hajonnut ja kaikki tasavallat olivat itsenäisiä) nimellä "kansanrintama" oli aivan eri merkitys. Siinä viitattiin liikkeisiin, joita johtivat vapaamielinen älykköväen eliitti (jotka olivat yleensä paikallisen kommunistisen puolueen jäseniä) ja jotka joissakin tasavalloissa olivat pieniä ja syrjäisiä, mutta toisissa laaja-alaisia ja vaikutusvaltaisia. Virallisesti heidän tavoitteenaan oli puolustaa "perestrojikkaa" valtion byrokratian taantumuksellisia elementtejä vastaan, mutta ajan myötä he alkoivat kyseenalaistaa tasavaltojensa jäsenyyden legitiimiyttä Neuvostoliitossa. Aluksi varovainen äänensävy antoi heille huomattavan vapauden organisoitua ja päästä massamedioihin. Baltian tasavalloissa heistä tuli pian hallitseva poliittinen voima ja he saivat asteittain aloitteen aikaisemmin perustetuilta radikaaleilta toisinajattelijaorganisaatioilta siirtämällä tasavaltoja kohti suurempaa autonomiaa ja sitten itsenäisyyttä. Heistä tuli myös kommunististen puolueiden hegemonian tärkeimmät haastajat Valko-Venäjällä, Moldaviassa, Ukrainassa, Armeniassa ja Azerbaidžanissa. Georgiassa perustettiin kansanrintama, mutta se pysyi marginaalisena verrattuna dissidenttien johtamisiin ryhmiin.
Huhtikuun 9. päivän tragedia oli radikalisoinut yhteiskuntaa, joten se ei kyennyt antamaan samanlaisten liikkeiden sovitteluraalia. Muissa tasavalloissa tällaisia järjestöjä oli olemassa, mutta ne eivät koskaan muodostaneet merkittävää uhkaa vallassa olevalle puolueelle ja taloudelliselle eliitille.