Ensimmäisessä maailmansodassa merijalkaväki palveli rajoitetusti Yhdysvaltojen tullessa sotaan. Toisin kuin useimmissa liittoutuneissa armeijoissa, merijalkaväessä oli runsaasti upseereja ja aliupseerejä, joilla oli taistelukokemusta, ja heillä oli pienempi kasvu, mutta heitä ei koulutettu intensiiviseen ja erittäin tekniseen konfliktiin. Ne osallistuivat pienillä tavoilla koko 1918 (kuten Château-Thierry, Soissons ja Saint-Mihiel), mutta sen kuuluisin sodan toiminta tuli samana kesänä, kun Saksan keväthyökkäys lähestyi loppuaan. Kesäkuun 1 - 26 merijalkaväki taisteli Belleau Woodissa.
Se oli Korpussin historian suurin taistelu (mutta hyvin pieni ottaen huomioon taistelun kokonaismäärän), mikä loi heidän maineensa nykyaikaiseen historiaan. Kokoontuminen taisteluhuutojen alla "Päästää? "Me vasta tulimme!" "Haluatteko elää ikuisesti?" (GySgt Dan Daly), merijalkaväki ajoi saksalaiset alueelta, mutta kärsi monia tappioita, jotka selittyivät pääasiassa upseerien kokemattomuuden ja vanhentuneiden taktiikoiden käytön vuoksi. Vaikka heidän aikaisemmat retkikunnat eivät olleet saaneet heille paljon kiitosta länsimaissa, merijalkaväen rajuus ja sitkeys ansaitsi heille saksalaisten kunnioituksen, jotka arvostivat heitä myrskysotilaiden laatuun. Vaikka merijalkaväki ja amerikkalaiset tiedotusvälineet kertoivat saksalaisten kutsuneen heitä lempinimellä "Devil Dogs", siitä ei ole todisteita saksalaisissa asiakirjoissa. Nimi jäi kuitenkin, kuten.