Perustuslailliset muodolliset menettelyt suoritettiin hieman yli vuoden ajan ennen kuin venäläiset armeijat, jotka olivat liittolaisia konservatiivisen puolalaisen aateliston kanssa, pysäyttivät ne Puolan-Venäjän sodassa vuonna 1792.
Se tunnetaan myös nimellä perustuslain puolustussota. Kun Turkin ja Venäjän sekä Ruotsin ja Venäjän väliset sodat olivat päättyneet, keisarinna Katariina oli raivoissaan asiakirjan hyväksymisestä, jonka hän uskoi uhkaavan Venäjän vaikutusvaltaa Puolassa. Venäjä oli pitänyt Puolaa "de facto" suojelijana. "Varsovasta on saapunut pahimmat mahdolliset uutiset: Puolan kuninkaasta on tullut lähes suvereeni", sanoi yksi Venäjän ulkoministeriön pääasiallisista kirjoittajista, Alexander Bezborodko, kun hän sai tietää uudesta perustuslaista. Puolalaisten uudistajien yhteydet vallankumouksellisen Ranskan kansalliskokouksen kanssa olivat Puolan naapurimaiden mielestä todiste vallankumouksellisesta salaliitosta ja uhka absoluuttisille monarkioille. Preussin valtiomies Ewald von Hertzberg ilmaisi eurooppalaisten konservatiivien pelkoja: "Puolalaiset ovat antaneet Preussin monarkialle "kunniaisku" äänestämällä perustuslakia", ja selitti, että vahva Kansainyhteisö todennäköisesti vaatii palauttamaan maat, jotka Preussin oli hankittu ensimmäisessä jakautumisessa.