Mark 3:lla oli ylimääräinen keskiosa, joka antoi sen pituuden ja siirtymiskykyyn 640 tonnia. Lisäpainollaankin alus oli hieman nopeampi kuin Mark 1. Mk.3 hyväksyttiin 8. huhtikuuta 1941. Mark 4 oli hieman lyhyempi ja kevyempi kuin Mk.3, mutta sillä oli paljon laajempi valonvalo () ja se oli tarkoitettu kanavan ylittäviin operaatioihin, toisin kuin merenkulkuun. Kun sitä testattiin varhaisissa hyökkäysoperaatioissa, kuten epäonnistuneessa liittoutuneiden Dieppen hyökkäyksessä
Vuoden 1942 jälkeen, liikuttavuuden puuttuminen johti siihen, että lyhyempi kokonaispituus suosittiin tulevissa muunnelmissa, joista suurin osa rakennettiin Yhdysvalloissa.