Perustuslain hyväksyminen häiritsi monia aatelisia, joista jotkut menettäisivät huomattavan asemansa uudessa järjestyksessä. Venäjän kaltaisissa autokraattisissa valtioissa uuden perustuslain demokraattiset ihanteet uhkasivat myös olemassa olevaa järjestystä, ja Puolan toipumisen mahdollisuus uhkasi lopettaa Puolan naapurien hallinnan Puolan asioissa. Vuonna 1792 Puolan konservatiiviset ryhmittymät perustivat Targowican liiton ja pyysivät Venäjän apua "status quon" palauttamiseksi. Keisarinna Katariina käytti mielellään tätä tilaisuutta; hän sai Preussin tukea ja hyökkäsi Puolaan puolustaakseen Puolan muinaisia vapauksia. Puolustussota
Venäjän mahtavia armeijoita vastaan käytiin taistelu vuonna 1792 jossain määrin menestyksekkäästi, mutta päättäväinen Stanislaw August, joka ei uskonut mahdollisuuteen voittaa Venäjän valtakuntaa, antautui ja loikkasi Targowican liittoon. Väittäen, että Puola oli joutunut radikaalin jakobinismin uhriksi, Venäjä ja Preussia kumosivat Ranskan korkealla vuoroveden aikana 3. toukokuuta annetun perustuslain, suorittivat Puolan toisen jakelun vuonna 1793 ja asettivat loput maasta venäläisten joukkojen miehityksen alaiseksi.