Washingtonin toiminta vuoden 1778 lopusta vuoteen 1780 oli enemmän diplomaattista ja organisatorista, sillä hänen armeijansa pysyi New Yorkin ulkopuolella tarkkailemassa Sir Henry Clintonin armeijaa, joka miehitti kaupungin. Washington suunnitteli ranskalaisten kanssa, miten he voisivat parhaiten toimia yhdessä brittiläisiä vastaan, mikä johti lopulta epäonnistuneisiin yrityksiin karkottaa britit Newportista, Rhode Islandista ja Savannahista, Georgiasta.
- Mitä? Hänen huomionsa kiinnitti myös raja-alueen sota, joka sai aikaan John Sullivanin 1779 Continental Army - retkikunnan New Yorkin pohjoisosaan. Kun kenraali Clinton lähetti käännynnäinen kenraali Benedict Arnoldin hyökkäämään Virginiassa, Washington alkoi erottaa armeijansa osia kohdatakseen kasvavan uhan siellä. Lordi Cornwallisin saapuminen Virginian puolelle etelän taisteluiden jälkeen tarjosi Washingtonille mahdollisuuden iskeä ratkaisevaan iskuun. Washingtonin armeija ja Ranskan armeija siirtyivät etelään kohdatakseen Cornwallisin, ja yhteistyössä toimiva ranskalainen laivasto amiraali de Grassen johdolla häiritsi menestyksekkäästi brittiläisten yritykset valvoa Chesapeaken lahdetta ja täydensi Cornwallisin ansastusta, joka antautui Yorktownin piirityksen jälkeen lokakuussa 1781. Vaikka Yorktown merkitsi merkittävien vihollisuuksien loppua Pohjois-Amerikassa, britit olivat edelleen miehittäneet New Yorkin ja muita kaupunkeja, joten Washingtonin oli pidettävä armeijaa vararikossa olevan kongressin ja joukkojen edessä, jotka olivat toisinaan kapinoineet ehdoista ja palkasta. Armeija purettiin virallisesti rauhan jälkeen vuonna 1783, ja Washington erosi komennostaan ylipäälliköksi 23. joulukuuta 1783.