Kirjoita jatko-osa tähän kappaleeseen - Lisbonin tuhoisan maanjäristyksen jälkeen
Leibnizin filosofinen optimismi ja teodiiseja sai huomattavan arvostelun sekä hänen valaistumisen filosofien että kristillisten teologien puolelta. Leibnizin kriitikot, kuten Voltaire, väittävät, että maailmassa on niin paljon kärsimystä, ettei optimismia voi perustella. Vaikka Leibniz väitti, että kärsimys on hyvää, koska se saa ihmisen tahdon toimimaan, kriitikot väittävät, että kärsimyksen aste on liian ankara oikeuttamaan uskomusta, että Jumala on luonut "parhaan mahdollisen maailman". Leibniz käsittelee myös tätä huolenaihetta harkitsemalla, mitä Jumala haluaa tapahtua (hänen aiempi tahto) ja mitä Jumala sallii tapahtua (hänen seurauksena oleva tahto). Toiset, kuten kristillinen filosofi Alvin Plantinga, kritisoivat Leibnizin teodiisia väittämällä, että kaikesta mahdollisesta maailmasta ei luultavasti ole sellaista asiaa kuin "paras", koska voi aina kuvitella paremman maailman, kuten maailman, jossa on yksi enemmän moraalisesti vanhurskaita ihmisiä.