Japanissa on asunut ihmisiä paleoliittisen ajanjakson (30.000 eKr) jälkeen, vaikka saariston ensimmäinen kirjallinen maininta esiintyy kiinalaisessa kronikassa, joka valmistui toisella vuosisadalla. Japanin kuningaskunnat yhdistyivät 400 - 900-luvuilla keisarin ja Heian-kyōssa sijaitsevan keisarillisen hovin alaisuuteen. 1200-luvulta alkaen poliittista valtaa pitivät joukko sotilaallisia diktaattoreita ("shōgun") ja feodaaliherroja ("daimyō"), ja vallitsi soturillisen aatelistoluokan ("samurait"). Vuosisata kestäneen sisällissodan jälkeen maa yhdistyi vuonna 1603 Tokugawan shogunaatin alaisuudessa, joka toteutti eristäytymispoliittista ulkopolitiikkaa. Vuonna 1854 Yhdysvaltojen laivasto pakotti Japanin avaamaan kaupan Länteen, mikä johti shogunaatin päättymiseen ja keisarillisen vallan palauttamiseen vuonna 1868. Meiji-kaudella Japanin keisarikunta omaksui länsimaisen mallin perustuslain ja harjoitti teollistumisen ja nykyaikaistamisen ohjelmaa. Vuonna 1937 Japani hyökkäsi Kiinaan, ja vuonna 1941 se liittyi toisen maailmansodan osavaltioksi. Kärsittyään tappiota Tyynenmeren sodassa ja kahden atomipommin räjäytyksen jälkeen Japani antautui
Vuonna 1945 se joutui seitsemän vuotta kestäneen liittoutuneiden miehityksen alaiseksi, jonka aikana se hyväksyi uuden perustuslain. Vuoden 1947 perustuslain mukaan Japani on säilyttänyt yhtenäisen parlamentaarisen perustuslaillisen monarkian, jossa on kaksikamarinen lainsäätäjä eli kansallinen parlamentti.