Richardot seurasi pian Artois-, Hainaut- ja Lille-, Douai- ja Orchies-valtioiden esimerkkiä ja sovitteli uuden kenraalikuvernöörin Alexander Farnesen kanssa. Hän jopa kirjoitti satiirisen hyökkäyksen Vilhelm Hiljaiseen, joka julkaistiin nimettömänä "Le Renart decouvert" (Mons: Rutger Velpius, 1580). Farnese tunnisti nopeasti Richardot'n lahjakkuuden, vahvisti hänen jäsenyytensä Privy Councilissa vuonna 1580 ja huolehti hänen nimityksestään Artoisin neuvoston puheenjohtajaksi vuonna 1581. Yksi hänen ensimmäisistä saavutuksistaan oli vakuuttaa Artoisin valtiot hyväksymään Espanjan yksiköiden paluun Flanderin armeijasta. Pian sen jälkeen Richardot sai ritarin kunnian Filip II:ltä. 26. helmikuuta 1583 hänet nimitettiin valtionneuvoston neuvonantajaksi, joka oli korkein kollateraalisten neuvostojen joukossa ja joka oli vastuussa neuvonnasta valtionasioissa. Farnese käytti Richardot'ta monissa neuvotteluissa, jotka turvasivat Flanderin ja Brabantin kaupunkien sovinnon. Näiden joukossa olivat Ypres, Bruges, Ghent, Bryssel ja Antwerpen
- Mitä? Hän sai myös vastuun valtuuskunnasta, joka tapasi kuningatar Elisabet I: n lähettiläitä Bourbourgissa vuonna 1587, teeskennellyssä yrityksessä lopettaa Englannin ja Espanjan väliset vihollisuudet. Sillä välin Farnese lähetti Richardotin kahdesti Madridin hoviin. Hänen tehtävänsä vuosina 1583-1584 oli hankkia lisää miehiä ja rahaa sotaan Alankomaissa. Vuonna 1589 hänet lähetettiin selittämään Farnesen epäonnistumista Englannin valloittamisessa Espanjan laivaston kanssa.