John Harald Westergaard syntyi 13. lokakuuta 1927 Putneyssä Lontoossa Otto ja Inger Westergaardin lapseksi. Hänen vanhempansa olivat tanskalaisia ja hänen isänsä oli insinööri. Vuonna 1938, kun hänen vanhempansa olivat avioerossa, Westergaard muutti äitinsä kanssa Tanskaan ja hänet lähetettiin sisäoppilaitokseen Kööpenhaminaan.
Hänen ja hänen äitinsä suhde Tanskan vastarintaliikkeeseen toisen maailmansodan aikana rohkaisi vastustamaan auktoriteettia ja uskomaan sosialismiin. Hän oli lyhyeksi ajaksi sensuuri Britannian Reinin armeijassa ja suoritti sitten sosiologian tutkinnon Lontoon taloustieteellisessä korkeakoulussa (LSE), josta hän valmistui vuonna 1951. Hän työskenteli Ruth Glassin tutkijana University College Londonissa ennen siirtymistään Nottinghamin yliopistoon vuosiksi 1955-1956. Hän palasi sitten LSE:hen luennoitsijana ja sai ylennyksen sosiologian lukijoiksi vuonna 1970. Vuonna 1975 hänet nimitettiin Keith Kelsallin seuraajaksi Sheffieldin yliopiston sosiologisten tutkimusten puheenjohtajaksi. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1986 rahoituksen leikkausten ja opiskelijoiden määrän vähenemisen vuoksi, mikä oli johtanut siihen, että sosiologian kunnianosoituskurssi oli jäänyt Sheffieldissä. Hänen ja Eric Sainsburyn (sosiaalihallinnon puheenjohtaja) ennenaikainen eläkkeelle siirtyminen - toteutettiin sen varmistamiseksi, että nuoremmat työntekijät eivät menettäisi työpaikkojaan. Hän oli ollut myös Sheffieldin yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan varadeeni ja dekaani vuosina 1982-1986. Eläkkeelle jäätyään hän pysyi yliopiston yhteydessä emeritusprofessorina. Hän toimi myös vierailijana ja toimi Britannian sosiologisen yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1991-1993. Hän oli myös yhteiskuntatieteiden akatemian akateemikko.