Historiallisesti iranilaisia hallitsi absoluuttinen monarkia useita tuhansia vuosia, ainakin Ahemenidien valtakunnan ajoista (550 eaa.) aina perustuslailliseen vallankumoukseen asti 1900-luvun alussa. Perustuslaillinen vallankumous vuonna 1906 korvasi absoluuttisen monarkian perustuslaillisella monarkialla. Perustuslakia tarkistettiin useita kertoja seuraavien vuosikymmenten aikana. Toisen maailmansodan aikana Iran pysyi puolueettomana, mutta vuonna 1941 liittoutuneet ( Neuvostoliitto ja Iso-Britannia) hyökkäsivät Iraniin ja korvasivat Iranin shah Reza Pahlavin (joka pidettiin pro-saksalaisena) hänen pojalleen Mohammad Reza Pahlaviin suojaamaan pääsyään Iranin öljyyn ja turvaamaan reittejä länsimaisen sotilaallisen avun toimittamiseksi Neuvostoliitolle. Iranin pääministeri Mohammed Mosaddeqin johtama parlamentaarinen hallitus kaatui vuoden 1953 vallankaappauksessa.
CIA:n ja MI6:n rahoittamia kuninkaallisia joukkoja sen jälkeen, kun Mohammed Mosaddeq oli kansallistanut Iranin öljyn. Shah Mohammad Reza Pahlaviista tuli Iranin johtava johtaja ja asetti Fazlollah Zahedin armeijasta uudeksi pääministeriksi. Yhdysvallat on pitänyt shaahia läheisenä liittolaisena ja Irania tärkeimpänä tukikohtanaan Lähi-idässä. Shah yritti myös modernisoida Iranin taloutta ja länsimaistaa Iranin kulttuuria. Nämä ja muut politiikat edistivät nationalistien, vasemmistolaisten ja uskonnollisten ryhmien vieraantumista toisistaan.