Georgescu oli erityisen tuottelias uransa loppupuolella, kun hän tunnetusti tunnusti iskulauseen "anul şi romanul" ("uusi romaani joka vuosi"). Iulia Arsintescun mukaan niiden laatu heikkeni, kun niiden kirjoittajaa vaivasi "sairaus, jota oli yhä vaikeampi kestää". "Mai mult ca perfectul" -teoksesta alkaen Georgescu loi uuden syklin, jossa keskityttiin Huzureihin. Kirjoittaja Miron Perieţeanu, itse kuvitteellinen versio Georgescu, kertoo peräkkäiset tarinat Ioan, Luca, Matei ja Marcu (nimet perustuvat Romanian versiot neljä evankelista). Näiden romaanien tapahtumat tapahtuvat myös 1900-luvun alussa.
sekä ensimmäisen maailmansodan aikana vallanneen maan. Kirjallisuuskertoilija Ioan Holbanin mukaan Huzureiden ympäristö on "aavikkoinen paikka, jossa ihmiset ovat hämmentyneitä, ja he ovat aina kuumuudesta hikoilevia, jotka liikkuvat tyhjillään majataloista toisiin - - ja omistautuvat sille kaikkivaltiaalle jumalataralle, joka on siesta - - -. Tämä on vain ensivaikutelma, sillä Huzurei on aikansa elävä linnoitus [...], jossa naurettavien talojensa ja katujensa välissä on monipuolinen maailma, joka on valtaa ja rahaa koskevan taistelun keskellä: [tässä] tehdään rikoksia, juonittelua, huumekauppaverkostoja ja "kokonaiskauppoja", politiikkaa keskustellaan kiihkeästi, ennusteita tehdään, tutkintoja, jahtauksia tehdään, draamoja kulutetaan, ihmiset syövät voimakkaasti ja nubile tyttöjä myydään (ostetaan) [...]. " Cosaşun mielestä Huzureiden kertomukset kokonaisuudessaan ovat yhtä arvokkaita kuin jotkut niiden arvostetuista edeltäjistä: George Călinescun "Bietul Ioanide" ja Marin Predan "Moromeţii".