Varhaiset tuliaseet olivat hitaampia (Tudor-ajan englantilainen kirjailija odottaa, että englantilainen pitkäjousi ampuisi kahdeksan laukausta siinä ajassa, kun "valmis ampuja" ampuisi viisi musketista), ja François Bernier kertoo, että hyvin koulutetut ratsastetut jousimiehet Samugarhin taistelussa vuonna 1658 ampuivat "kuusi kertaa ennen kuin musketteri voi ampua kahdesti". Tuliaseet olivat myös hyvin alttiita märälle säälle. Niillä oli kuitenkin pidempi tehokas kantama (yli 200 jaardia pitkän jousen, jopa 600 jaardia musketin), suurempi läpäisy, olivat erittäin tehokkaita verrattuna mihin tahansa aikaisempaan kannettavaan ohjusaseeseen (16. vuosisadan arkkibusseilla ja musketteilla oli 1300-3000 joulua laukauskohtaisesti koon ja ruutikuorman mukaan verrattuna 80-100 jouliin tyypilliselle pitkän jousen nuoleen tai 150-200 jouliin jousipyssyyn), ja olivat taktisesti ylivoimaisia tavallisessa tilanteessa, jossa sotilaat ampuivat toisiaan esteiden takaa. He myös tunkeutuivat teräspanssariin kehittämättä erityistä lihaksia. Aseilla varustetut armeijat pystyivät siten tuottamaan parempaa tulivoimaa, ja hyvin koulutetuilta jousimiehiltä tuli taistelukentällä tarpeetonta. Cerignolan taistelu
Espanja voitti vuonna 1503 pääasiassa ottelupyssyaseiden avulla. Ensimmäistä kertaa Euroopassa suuri taistelu voitettiin aseiden avulla.