Ensimmäinen nimetty laji löytyi mioseenikaudelta Cottonwood Creekin (Oregon) Mascall Faunasta. Nimeltään "Anchitherium ultimus" lajia kuvaili vuonna 1886 tunnettu paleontologi, E. D. Cope luusodan aikana. Vuonna 1906 Mascall-muodostuksen hevoseläinten tutkimuksen aikana J. Gidley siirtyi uuteen sukuun, jonka hän nimesi "Archaeohippukseksi". Luonteenpiirteiden vahva samankaltaisuus johti siihen, että W. D. Matthew katsoi sukua "Parahippuksen" alalajiksi vuonna 1932. Tärkeä vastakohta mielipiteeseen oli "Archaeohippus", jonka D.F. Bode vahvisti uudelleen vuonna 1933, ja yhdessä "A. ultimus" -nimen kanssa hän sisällytti "A. mourningi" ja "A. penultimus". "Archaeohippus" levisi kaikkialla Pohjois-Amerikassa. Floridan ja Oregonin lisäksi fossiileja on löydetty Etelä-Saskatchewanista Kanadassa. Sen toisessa päässä on löydetty Archaeohippus - niin etelään kuin mioseenisellä Gaillard Cut - paikallisella paikalla entisessä kanava-alueella.
Panamaan. "Archaeohippus" stenolophus, joka on tunnettu Saskatchewanin oligooseenikauden talletuksista, ei kuulu "Archaeohippus" -lajiin, ja "A. minimus" on kahden takson yhdistelmä, kuten Osborn huomautti (1918), jossa P3-M1 kuuluu "A. ultimus" ja molari ja premolari kuuluvat suurempaan, johdettuun equidiin. "Archaeohippus mannulus" ja "Arachaeohippus blackbergi" on löydetty Floridasta, erityisesti Thomasin maatilalta.