Satoja tuhansia saksalaisia oli joutunut Neuvostoliiton sisälle
Sota päättyi toukokuussa 1945, enimmäkseen poliittisina pakolaisina tai sotavankeina, ja useimmille heistä kesti monta kuukautta tai useita vuosia ennen kuin he pystyivät palaamaan. Kuitenkin 30. huhtikuuta 1945 kolmekymmentä miestä - ns. Ulbricht-ryhmä - saapui Moskovasta lentokoneella Berliiniin, jotka halusivat tuhlata aikaa toteuttamaan suunnitelmaansa Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle, joka oli aiemmin Saksan suuri keskimmäinen osa, joka sijaitsi kolmen "länsimaisen" miehitysvyöhykkeen ja Saksan itäisen kolmanneksen välillä, joka oli nyt liitetty Puolaan, Neuvostoliittoon ja Tšekkoslovakian. Schmidtin kumppani Anton Ackermann oli johtava jäsen siinä kolmekymppisessä ryhmässä. Elli Schmidt palasi itse Saksaan kesäkuussa 1945 samaan aikaan kuin Wilhelm Pieck. Hän oli edelleen Saksan kommunistisen puolueen (joka ei enää ollut kielletty) keskuskomitean jäsen. Hän ja Ackermann olivat kaksi kuudentoista allekirjoittajaa "Kommunistisen puolueen vetoomuksessa... saksalaiselle kansalle" 11. kesäkuuta 1945 (käyttäen edelleen puolueen leimankieleä "Irene Gärtner"). Puolueen rakenteiden kehittymisen myötä hän liittyi heinäkuussa kommunistisen puolueen keskuskomitean sihteeristön jäseneksi ja toimi vuosina 1945-1946 kommunistisen puolueen keskuskomitean naisten komitean johtajana.