Lokakuussa 1964 Hruštšovin tilalle tuli Leonid Brejnev, joka pysyi virassa kuolemaansa saakka marraskuussa 1982. Stalinin hallituskaudella hänen kiistakysymyksensä vähenivät. Andres Laiapea yhdistää tämän "monen toisinajattelijan, erityisesti Aleksandr Solzhenitsynin, karkotukseen", kun taas Laiapea kirjoittaa, että "Stalinin kuntoutus kulki käsi kädessä Brezhnevin ympärille perustetun persoonallisuuskultin kanssa". Poliittinen sosiologi Viktor Zaslavski kuvailee Brežnevin aikaa yhdeksi "neo-stalinistisesta kompromissista", koska Stalinin kanssa liittyvän poliittisen ilmapiirin olennaiset osat säilytettiin ilman persoonallisuuskulttia. Alexander Dubčekin mukaan "Brezjnevin hallinnon tulo ennusti uusstalinismin tuloa, ja Tšekkoslovakiaa vastaan vuonna 1968 otetut toimenpiteet
Ne olivat uusstalinististen voimien lopullinen vahvistuminen Neuvostoliitossa, Puolassa, Unkarissa ja muissa maissa". Brežnev kuvaili kiinalaista poliittista linjaa "neo-stalinistiseksi". Amerikkalainen politologi Seweryn Bialer on kuvaillut Neuvostoliiton politiikan kääntyvän uusstalinismiin Brežnevin kuoleman jälkeen.