- Stressit, joita kilpailu aiheutti - aiheuttivat lopulta Stewartille terveysongelmia. Hän voitti vuoden 1971 maailmanmestaruuden huolimatta siitä, että hän kärsi mononukleoosista ja ylitti Atlantin valtameren 186 kertaa mediasitoumusten vuoksi Yhdysvalloissa. Vuoden 1972 Grand Prix -kaudella hän jäi pois Belgian Grand Prix -kilpailusta.
Hän joutui peruuttamaan suunnitelmansa ajaa Can-Am McLarenia, mutta voitti Argentiinan, Ranskan, Yhdysvaltojen ja Kanadan Grand Prix -kilpailut, tullakseen toiseksi Emerson Fittipaldin jälkeen kuljettajien listalla. Stewart kilpaili myös Ford Capri RS2600 -mallissa Euroopan matkailuautojen mestaruudessa F1-joukkuetoverinsa François Cevertin ja muiden F1-lentäjien kanssa, jolloin Fordin ja BMW:n välinen kilpailu oli huipullaan. Heidän paras tuloksensa oli Paul Ricardin 6 tunnin ajossa, jossa he päätyivät toiseksi. Vuonna 1972 Stewart sai myös OBE: n.