Puolan kommunistiset viranomaiset tekivät varhaisia karkotuksia Puolassa jo ennen Potsdamin konferenssia ("villit karkotukset" kesäkuusta heinäkuun puoliväliin 1945 saakka, jolloin Puolan armeija ja miliisi karkottivat lähes kaikki ihmiset alueilta välittömästi Itä-Oder-Neisse-linjan itäpuolella), varmistaakseen etnisesti homogeenisen Puolan perustamisen. Noin 1% (100 000) Saksan siviiliväestöstä itään Oder-Neisse -linjasta kuoli taisteluissa ennen antautumista toukokuussa 1945
, ja sen jälkeen noin 200 000 saksalaista Puolassa työskenteli pakkotyössä ennen karkotusta. Monet saksalaiset kuolivat työleireissä, kuten Zgodan työleirissä ja Potulicen leirissä. Niistä saksalaisista, jotka pysyivät Puolan uusissa rajoissa, monet päättivät myöhemmin muuttaa sodan jälkeiseen Saksaan.