Kirjoita jatko tähän kappaleeseen.
kesäkuussa 1940 Ranskan Tunisian protektoraatti tuli osaksi Vichyn Ranskaa, uutta Ranskan valtiota, jota hallitsi marsallikko Philippe Pétain toisen maailmansodan aikana. Pétainin kollaboraationistisen hallinnon alaisuudessa Vichyn Ranskan ja Vichyn Tunisian juutalaiset joutuivat kahden antisemitisen "Statut des Juifs" -lain (juutalaisten perussäännöt 3. lokakuuta 1940 ja 2. kesäkuuta 1941) alaisiksi, kuten juutalaiset Manner-Ranskassa. Näin ollen syrjivä lainsäädäntö määritteli juutalaiset, rajoitti heitä julkisessa palveluksessa, oppilaitoksissa ja journalismissa sekä vapaissa ammateissa (numerus clausus), laski heidät (juutalainen väestönlaskenta) ja pakotti heidät rekisteröimään omaisuutensa, jotta ne myöhemmin ariantettaisiin. Tämän seurauksena juutalaiset joutuivat entiseen alempaan asemaan "kansalaisina" ja köyhyyteen. Elokuussa 1941 Xavier Vallat, juutalaisten asioiden toimiston ("Commissariat Général aux Questions Juives") johtaja, tuli pääkaupunkiseudulta Ranskaan tarkistamaan juutalaiskysymyksen. Yhdysvaltojen holokaustin muistomuseon (USHMM) verkkosivuilla julkaistun artikkelin mukaan "holokaustin historia Ranskan kolmessa Pohjois-Afrikan alueella (kolme departementtia, 91, 92 ja 93, Ranskan Algeriassa, kaksi Ranskan protektoraattia Marokossa ja Tunisiassa) on olennaisesti sidoksissa Ranskan kohtaloon tänä aikana". Holokaustin tutkija Martin Gilbert täsmentää, että Ranskan Pohjois-Afrikan juutalaisten vaino oli olennainen osa holokaustia Ranskassa. Ranskan Marokon, Algerian ja Tunisian alueet Pohjois-Afrikassa pidettiin osana Eurooppaa juutalaiskysymyksen lopullisen ratkaisun kannalta merkityksellisen ranskalaisen ja saksalaisen asiakirjan mukaan.