Brittiläisten voitot Burmassa vuonna 1826 asettavat pohjan vuosisadalle, jolloin Thaimaan sotilashistoriaa hallitsi eurooppalaisen kolonialismin uhka. Aluksi kuitenkin siamilaisten huoli keskittyi perinteisiin kilpailijoihinsa Birmaan ja Vietnamiin. Siam puuhasi Britannian tukena Burmaa vastaan vuonna 1826, mutta hänen surkea suorituksensa innoitti Chao Anouvongin yllätyshyökkäyksen Koratia vastaan. Lady Mo'n vastarinta teki hänestä kulttuurisen sankarin, ja kenraali Bodindechan voitto kaksi vuotta myöhemmin teki hänestä merkittävän hahmon Thaimaan sotilaallisessa historiassa. Hänen menestyksekäs kampanjansa Siamin-Vietnamin sodassa (1841-1845)
Hän vahvisti siamilaisen vallan Kambodžassa. Vuonna 1849 Burman vallan heikkeneminen kannusti kapinallisuuteen Kengtungin ja Chiang Hungin Burman hallinnoimien Shan-valtioiden keskuudessa. Chiang Hung pyysi toistuvasti siamilaista tukea, ja lopulta Siam vastasi lähettämällä aluksi joukkoja vuonna 1852. Molemmat armeijat kohtasivat vaikeuksia kampanjoidessaan pohjoisessa vuoristossa, ja siamilaisille kesti vuoteen 1855 saakka päästä Kengtungin luo, mutta suurella vaikeudella ja siamilaisvarojen uupumisen vuoksi he lopulta vetäytyivät. Nämä sodat käytiin edelleen perinteisellä tavalla, kun sotasepät lähetettiin kentälle kantamaan kevyttä tykistöä aikana, mikä oli usein ratkaiseva tekijä taistelussa. Samaan aikaan Kiinan näkyvät sotilaalliset heikkoudet ensimmäisessä ja toisessa oopiumisodissa Britannian ja myöhemmin Ranskan kanssa 1830- ja 1860-luvuilla rohkaisivat Siamia hylkäämään Kiinan suvereniteetin 1850-luvulla. Siam oli kuitenkin itse eurooppalaisten valtojen sotilaallisen ja kaupallisen painostuksen alaisena, ja kuningas Rama III sanoi kuolemavuoteellaan vuonna 1851: "Meillä ei ole enää sotia Burman ja Vietnamin kanssa. Niitä on vain lännen kanssa".