Sheringhamin pohjoinen etuosa on suojattu betonilla, joka toimii myös rantamatkalla. Se on tärkeä osa kaupungin suojelua Pohjois-Norfolkin rannikolla esiintyvää luonnollista eroosiota vastaan. Myrskyjen tulva
1953 vahingoitti Sheringhamin puisia meripuolustusrakenteita. Meriseinän edessä on rantajoukkoja, joiden pohjassa on suuria luonnonkallioita, jotka estävät pitkän rannikon ajautumisen. Edessä on lukuisia viemäreitä. Itään kohti Länsi-Runtonia merisuuri päättyy Beeston Bumpin alapuolelle. Sieltä suunniteltu ja vuonna 1976 rakennettu puinen katto- ja kaistalaite kulkee itään 2 km: n (vähintään 1,5 kilometrin) matkan West Runton Gapille. Ympäristöministeriön rannikonhoitosuunnitelmat sisältävät "ohjatun vetäytymisen" politiikan tämän rannikon pituisella osuudella. Sheringhamin ja West Runtonin välistä kattoa ei enää ylläpidetä, joten se on huonossa kunnossa. Vaarallisia osia poistetaan. Rantaviivaa jätetään sitten kehittymään luonnollisesti.