Kun espanjalaiset valloittivat Perun, Espanjan hallitusjärjestelmä käytti alkuperäiskansojen johtajia välittäjinä työvoiman ja verojen mobilisoimiseksi yhteisöistään niiden toimittamiseksi espanjalaisille, joille nämä edut myönnettiin "encomiendassa". Järjestelmä pantiin ensin täytäntöön Karibian saarilla, joissa tällaisia johtajia kutsuttiin "caciquesiksi", sitten Meksikossa, jossa arawakkien termi "cacique" laajennettiin, ja sitten Andien alueella, jossa termi "kuraka" säilyi. Alkuperäiskansojen eliitit säilyttivät asemansa niin kauan kuin he pelasivat heille määrättyä rooliaan. 1800-luvun lopulla alkuperäiskansojen verotuksen lisääntyminen painoi "kurakkien" uskollisuutta omille yhteisöilleen ja heidän halunsa säilyttää asemaansa siirtomaajärjestyksessä. Tupac Amarun kapina vuonna 1781
, jota johti "kuraka", José Gabriel Condorcanqui, joka tunnetaan nimellä Tupac Amaru II, oli espanjalaisen siirtomaahallinnon vakavin haaste Andissa Espanjan valloituksen jälkeen.