Vuonna 1971 hän oli neljänneksi NL:ssä ja toiseksi juoksijoina, johtaen Giantsia.288 keskiarvolla, kun he voittivat National League West -mestaruuden ja ansaitsivat ensimmäisen postseason-paikkansa sitten vuoden 1962 World Series -sarjan. Rintakehän ruhjeet rajoittivat hänen pelaamistaan 1971 NLCS: ssä.
, hänen ainoa postseason esiintyminen; hän oli myöhään innings korvaaja tulokas Dave Kingman pelissä 1, ja ei pelaa peliä 2 ennen aloittamista viimeiset kaksi peliä, lyömällä 2-for-8 sarjassa. Tuona kaudella hän sijoittui neljänneksi NL: n MVP-palkinnon äänestyksessä. Vuonna 1972 Bonds teki 118 juoksua, mikä oli toiseksi NL: ssä (kolmas peräkkäinen kausi, jolloin hän oli toiseksi juoksussa) ja hänen 26 kotikenttää oli yhdeksäs piiriin, kun taas hänen 44 varastettua tukia oli neljäs liigan. Vuonna 1973 hän sijoittui kolmanneksi MVP-äänestyksessä lyötyään uransa korkeimmat 39 kotikenttää, joista 11 aloitti pelin, ja johti liigan juoksuja toistamiseen. The Sporting News nimesi Bondsin NL:n vuoden pelaajaksi vuonna 1973 ja hänet nimettiin myös TSN:n American League All-Star -joukkueeseen vuonna 1977.