Ranska oli sijoittanut Dai Viet -järjestöön tukemalla Nguyen Anhin ryhmittymää Taysonin kapinaa vastaan Vietnamin sisällissodan (1789-1802) aikana. Ranskan kuningas Ludvig XVI allekirjoitti Nguyen Anhin kanssa Versailles'n sopimuksen vuonna 1787, joka antoi Nguyenin uskollisille liiton Ranskan kanssa. Vaikka sopimusta ei koskaan ratifioitu, tuhannet ranskalaiset palkkasoturit ja upseerit kokoontuivat Nguyen Anhin puolelle ja taistelivat Taysonia vastaan. Kun Anh kukisti Taysonit ja kruunattiin keisariksi Gia Longiksi (r. 1802<unk>1819) vuonna 1802, noin 400 ranskalaista palveli uutta monarkiaa hoviviranomaisina ja Gia Longin neuvonantajina, jotka suvaitsivat suhteellisen paljon kaikkia uskontoja, mukaan lukien katolilaisuuden. Valitettavasti Gia Longin seuraaja, keisari Minh Mạng (r. 1820<unk>1841) oli konservatiivinen konfuciusmielinen ja eristäytynyt hallitsija. Hän lopetti diplomaattiset suhteet Ranskaan vuonna 1826. Aloitettu vuodesta 1833, Lê Văn Khôi-kapinan jälkeen
, vietnamilainen monarkki, joka kohdisti katolilaisia kristittyjä uskonnolliseen vainoon merkitsemällä heidät "tà đạo" (riettelijöiksi), antoi useita "dụ cấm đạo Gia tô" (katolisen uskonnon rajoittamista koskevia säädöksiä) ja kielsi lähetyssaarnaajien toimintaa. Tämä katolilaisten vaino ja ranskalaisten piispojen teloitukset loivat tekosyyn Ranskan väliintuloon, mutta uusi ranskalainen monarkia Louis Philippe I: n (r. 1830-1848) ei keskittynyt lähetyssaarnaajiensa suojelemiseen Kaukoidässä.