Vuonna 1948, heti maan itsenäistymisen jälkeen, Sri Lankan parlamentissa hyväksyttiin kiistanalainen laki nimeltään Ceylonin kansalaisuuslaki, joka tarkoituksellisesti syrji etelä-Intian alkuperäisiä tamileja, joiden esi-isät olivat asuneet maassa 1800- ja 1900-luvulla. Tämä laki teki heidän käytännössä mahdottomaksi saada kansalaisuutta, ja yli 700 000 tamilista (joka muodostui jopa 11 prosentista maan koko väestöstä) tehtiin kansalaisuudettomiksi. Vuonna 1964 Bandaranaiken ja silloisen Intian pääministerin Lal Bahadur Shastri allekirjoittivat sopimuksen, jonka mukaan suuri osa kansalaisuudettomista tamilista palautettaisiin kotimaahansa. Seuraavien 30 vuoden aikana peräkkäiset Sri Lankan hallitukset olivat aktiivisesti mukana 300 000 tamilin karkottamisessa takaisin Intiaan. Vasta vuonna 2003, valtion tukeman pogromin jälkeen
Intialaiset tamillit saivat kansalaisuuden, mutta väestö oli vähentynyt vain viiteen prosenttiin maan väestöstä. Intiaan kotiutuneet tamillit assimiloitiin paikalliseen väestöön sen jälkeen, kun he olivat saaneet intialaisen kansalaisuuden, lukuun ottamatta muutamia taskuja Tamil Naduun, jossa heitä kutsutaan edelleen Ceylon-tamiliiksi.