Täytä seuraava lause: Puolalais-liettualaisten hussarien ensisijainen taistelutaktiikka oli isku. He kuljettivat syytteet vihollisen läpi. Lasku alkoi hitaasti ja suhteellisen löyhässä muodostelmassa. Muodostus vähitellen keräsi vauhtia ja sulki rivejä lähestyessään vihollista ja saavutti korkeimman vauhtinsa ja lähimmän muodostuksensa välittömästi ennen taistelua. Heillä oli tapana toistaa hyökkäys useita kertoja, kunnes vihollisjoukko murtui (heillä oli vararansseja varustettuja vaunuja). Hyvin panssaroitujen hussarien ja hevosten hyökkäys taktiikka oli tehokas lähes kahden vuosisadan ajan. Hussarit taistelivat pitkien keihäiden (hussarin keihä oli yleensä 4,5 - 6,2 metrin pituinen), "koncerz" (tönäysmiekka), "szabla" (sabra), yksi tai kaksi pistoolia ja usein karabiini tai arkkibussi, joka tunnetaan puolalaisena "bandolet". Siivekkäillä hussareilla oli myös muita aseita, kuten "nadziak" -tyyppinen sotavasara ja taistelukärkät. Kevyempi, turkkilaisen tyylin satula mahdollisti sekä hevosille että sotureille enemmän haarniskoja. Lisäksi hevoset kasvatettiin juoksemaan hyvin nopeasti raskaalla kuormalla ja toipumaan nopeasti. Tämä saavutettiin jalostamalla vanhoja puolalaisia hevosia itävaltioiden hevosilla, jotka olivat tavallisesti tartareita. Tämän seurauksena hevoset pystyivät kävelemään satoja kilometrejä, - kuormittaen yli 100 kiloa ja silti pystyvät lataamaan hetkessä. Hussarit olivat myös erittäin nopeita ja liikkuvia hevosia. Tämän ansiosta hussarit saivat taistella minkä tahansa ratsuväen tai jalkaväen kanssa, länsimaalaisista raskaista "kissaiereista" nopeisiin tataareihin. Heitä pidettiin laajalti maailman voimakkaimpana ratsuväenä. Lubiszewin taistelussa vuonna 1577,
Byczyna (1588), Kokenhausen (1601), Kircholm (1605), Kłuszyn (1610), Chocim (1621), Martynów (1624),