Antonio Nariño aloitti liikkeen, joka vastusti Espanjan keskitettyä hallintoa ja johti vastustusta varakuningaskuntaa vastaan. Cartagena itsenäistyi marraskuussa 1811. Vuonna 1811 julistettiin Uuden Granadan yhdistyneet maakunnat, joita johti Camilo Torres Tenorio. Patriottien keskuudessa ilmenevien kahden erillisen ideologisen virran (federalismin ja keskityksen) syntyminen aiheutti epävakauden ajan. Pian Napoleonin sodan päättymisen jälkeen Ferdinand VII, joka oli hiljattain palautettu Espanjan valtaistuimelle, päätti yllättäen lähettää sotilaallisia voimia
Valloitamme suurimman osan Etelä-Amerikasta. Viranomaisuus palautettiin Juan Sámanon johdolla, jonka hallitus rankaisi niitä, jotka osallistuivat isänmaallisiin liikkeisiin, jättäen huomiotta junttien poliittiset vivahteet. Rangaistus sytytti uudistetun kapinan, joka yhdessä heikentyneen Espanjan kanssa mahdollisti menestyksekkään kapinan, jota johti venezuelalainen Simón Bolívar, joka lopulta julisti itsenäisyytensä vuonna 1819. Espanjaa kannattava vastarinta kukistettiin vuonna 1822 nykyisellä Kolumbian alueella ja vuonna 1823 Venezuelassa.