Suomen ulkopolitiikka ennen tätä sopimusta oli ollut monimuotoista: itsenäisyys keisarikunnan Venäjältä Saksan tukemana vuonna 1917; osallistuminen Venäjän sisällissotaan (ilman virallista sodanjulistusta) Triple Ententeen rinnalla 1918-1920; ratifioimaton liitto Puolan kanssa vuonna 1922; liittyminen neutraaliin ja demokraattisiin Skandinavian maihin 1930-luvulla päättyi Talvisodan (1939) myötä, jonka Suomi hävisi Neuvostoliittoa vastaan; ja lopulta vuonna 1940 lähentyminen Natsi-Saksan kanssa, ainoa voima, joka kykeni ja halusi auttaa Suomea laajentumisen Neuvostoliittoa vastaan, mikä johti Suomen palaamiseen toiseen maailmansodkaan.
Vuonna 1941.