Kirjoita jatko tähän kappaleeseen - Mihelič'in ensimmäiset romaanit "Obraz v zrcalu" (Kasva peilissä) (1941) ja "Tiha Voda" (Rauhoituneet vedet) (1942) kuvaavat elämää mukavassa maailmassa ja perhekulttuurin aristokraattisessa ilmapiirissä, jossa vallitsee kohtuullisesti ansaitun vaurauden, kunnioituksen ja ylpeyden kulttuuri. Hän löysi pian oman näkemyksensä kirjallisuuden kuvailevasta maailmasta, jossa hän rinnastaa kunnioituksen ironiaan, innostuksen vastenmielisyyteen, luokka-uskollisuuden pakenemisen yrityksiin jne. Hänen hahmonsa ovat riekaleina perinteiden, kunnioituksen, tunteidensa hallinnan ja himojen ja kunnianhimojen välillä toisaalta rakkauden, juonittelun, poliittisen vallan ja varakkaiden keskeisessä roolissa. Erityisen paikan saa vapautettu ja itsenäinen nykyaikainen nainen, joka kapinoi äitinsä ja isoäitinsä sukupolven perinteisen, omistautuneen roolin vastaisen emotionaalisen täyttymyksen puolesta, vaikka tämä ei välttämättä merkitse naisten idealisaatiota. Esimerkkinä tästä on vuoden 1959 romaaninsa "April" sankaritar, joka sijoittuu toisen maailmansodan ensimmäisiin kuukausiin. "Stolpnica osamelih žensk" (1969) ja "Vrnite se, sinovi" (1972) -teoksissa hän kehittää edelleen ironiaa hahmojen ja eleiden kuvauksissaan. "Tujec v Emoni" (1978) ja "Cesta dveh cesarsjev" (1981) ovat historiallisia romaaneja muinaisen Emonan juonittelusta ja rakkaustarinasta Laibachin kongressin aikana
ja toisessa. Hänen viimeinen romaaninsa "Ure mojih dni" (1985) on muistelma. Hän kirjoitti myös nuoremmille lukijoille tarkoitettuja romaaneja, kuten "Pridi, moj mili Ariel" (1965) ja "Puhkova kresna noč" (1972).