Kirjoita jatko-osa tälle kappaleelle - Huomattavaa on, että tämä ei johtanut kirjoitetun kechualaisen kirjallisuuden katoamiseen, vaan vain keskittymisen muutokseen. 1700-luvun puolivälistä lähtien sitä hallitsivat selkeästi alueelliset lajikkeet, ennen kaikkea Cuzco Quechua, jota nyt edistivät tuon kaupungin eliitit, jotka etsivät legitimiteettiään Inka-menneisyydessä. Tämä johti eräänlaiseen kechualaisen kirjallisuuden renessanssiin ja kultakauteen, joka ilmaantui erityisesti näytelmäkirjoittamisessa. Klassisen quechua-draaman kieli tunnetaan erottuvan Cusco <unk> Collao quechua-kielestä, koska siinä on erilaisia innovaatioita, erityisesti lenition, jotka erottavat sen yhä enemmän sekä standardin siirtomaakiehuista että muista eteläisen quechua-lajeista. Quechua-kieliset intialaiset tekivät myös omia epävirallisia jumalanpalveluskirjoituksiaan käsikirjoitusmuodossa, jatkoen osittain klassisen ajan virallisen kirkollisen kirjallisuuden perinnettä. Samana aikana, sen lisäksi, että vanhoja teoksia julkaistiin uudelleen, jotka olivat suuntautuneet Keski-Quechuaan, ilmestyivät ensimmäiset uskonnolliset tekstit, jotka oli kirjoitettu nimenomaan Quechua-lajikkeissa nykyisessä Ecuadorissa (Luis Francisco Romeron, 1725, 1753) ja Boliviassa (Juan Antonio Dávila Moralesin, 1739). Tupac Amarun kapinan kukistuminen lopetti tämän kukoistuksen.
Quechua-kielen käytön ankaraa tukahduttamista, mukaan lukien Quechua-kirjallisuuden ja teatterin nimenomainen kielto sekä Quechua-opintopisteen lakkauttaminen San Marcosin yliopistosta.