Kirjoita jatko-osa tähän kappaleeseen - Useimmat kirjailijat, jotka osallistuivat vapautumisvaiheeseen, olivat myös hyvin luovia tässä ajassa. Rashid Karim kirjoitti romaaneja, jotka perustuvat keskiluokkaiseen yhteiskuntaan ja niiden yhteiskunnalliseen ja psykologiseen analyysiin. Alauddin Al-Azad, Shawkat Ali, Razia Khan ja Dilara Hashim, Mahmudul Haque, Ahmad Sofa, Syed Shamsul Haq ovat muiden merkittävien nimien joukossa. Syed Shamsul Haq, joka tunnetaan yleisesti nimellä Syed Huq, kirjoitti useita romaaneja sekä valtavan määrän muita kirjoja. Hän on aina hyvin kokeellinen sekä tekniikassa että muodossa. "Khelaram Khele Ja" aiheutti hänelle suurta kiistelyä hänen avoimesta kuvauksestaan ihmisen seksuaalisesta käyttäytymisestä. Hänen romaaneissaan kuten "Duratto", "Mahashunye Poran Master", "Ek Juboker Chhayapoth" jne.
Sen seuraukset, toivoton ihmiselämä ja analyysi ihmismielestä ja yhteiskunnasta vievät terävän kuvan. Hänen trilogiansa "Dakshinayaner Din", "Kulaya Kalasrot" ja "Purbaratri Purbadin" ansaitsevat paljon kiitosta. Mahmudul Haque kirjoitti "Anur Pathshala" ennen vapaussotaa vuonna 1967. Hän kirjoitti "Nirapod Tondra", "Khelaghar" (kirjoitettu 1978, julkaistu 1988), "Kalo Borof" (kirjoitettu 1977, julkaistu 1992) ja "Matir Jahaj" (kirjoitettu 1977, julkaistu 1996). Ahmad Sofa, kirjoitti romaaneja eri sävyllä. "Onkar" (1975) -elokuvassa hän kuvaili vapautumisvaiheen alistettua bengalin mielen hyvin taiteellisella ja symbolisella tavalla. "Gaavi Brityanto" -teoksessa hän esittelee nykykuvan huolellisella allegorialla. "Ardhek Nari Ardhek Ishwari", romaani romanttisesta rakkaudesta, pidetään laajalti hänen mestariteoksenaan. Hänen "Pushpa Brikhkha Ebong Bihongo Puran" -kirjassaan kerrotaan ihmisen todellisesta läheisyydestä luontoon.