Teollisuusvallankumous 1700-luvulla toi mukanaan runsaasti uusia kansanterveysongelmia, jotka johtuivat nopeasta kaupunkikehityksestä ja huonosta sanitaatiosta, olosuhteista, jotka ruokkivat tautien kartoittamisen tai lääketieteellisen kartografian kehitystä. Lääketieteellisen kartografian esiasteena lääketieteellisen maantieteellisen kartografian perustana oli tarve ilmoittaa tilastollisista eroavuuksista, jotka aiheuttivat tuntemattomien tautien, erityisesti koleran ja keltaisen kuumeen, esiintymisen kaupungeissa. Yksi epidemiologian ja lääketieteellisen maantieteellisyyden merkittävimmistä henkilöistä on John Snow, lääkäri, joka tunnisti altistumisen lähteen oikein Broad Streetin koleraepidemian aikana vuonna 1854.
- Mitä? Snow'n kuuluisa 1854 kartta koleraepidemiasta osoittaa graafisesti, että tapaukset kerääntyivät Broad Streetin pumpun ympärille, saastuneen veden lähde, joka ruokki epidemiaa. Tämä kartta sai Snow'n tunnistamaan saastuneen pumpun ja päättelemään, että kolera oli vedestä tarttuva sairaus, mikä oli merkittävä saavutus, koska tuolloin tiede ei tuntenut bakteereja. Vaikka Snow'n panos lääketieteelliseen maantieteeseen ja epidemiologiaan on kiistaton, kartan rooli tässä tutkimuksessa on hieman liioiteltu. Teollisuusajan aikana valmistetut tapausten pistekartat olivat tehokkaita työkaluja perinteisten epidemiologisten yhdistymismittausten havaintojen välittämisessä, mutta niiden rooli analyyttisinä työkaluina oli rajoitettu teknologisten rajoitusten vuoksi.