Historioitsijat ovat arvioineet, että Qing-dynastian haavoittuvuus länsimaiseen imperialismiin 1800-luvulla johtui ensisijaisesti sen laivaston heikkoudesta; vuosisatojen tarkoituksellinen eristäminen merkitsi sitä, että Qingin merivoimat olivat surkeasti ylivoimaisia eurooppalaisia vastapuoliaan vastaan. Sen sijaan Qing saavutti jonkin verran sotilaallista menestystä länsimaalaisia vastaan, jotka taistelivat maalla. Historioitsija Edward L. Dreyer totesi: "Kiinan 1800-luvun nöyryytykset liittyivät vahvasti sen heikkouteen ja epäonnistumiseen merellä. Opium-sodan alussa Kiinalla ei ollut yhtenäistä laivastoa eikä mitään käsitystä siitä, kuinka haavoittuvainen se oli mereltä kohdistuvalle hyökkäykselle. Brittiläiset joukot purjehtivat ja purjehtivat minne tahansa halusivat mennä. Nuolien sodassa
(1856-60), kiinalaisilla ei ollut mitään keinoa estää anglo-ranskalaista retkikuntaa vuonna 1860 purjehtimasta Zhilinlahdelle ja laskeutumasta mahdollisimman lähelle Pekingiä. Samaan aikaan uudet, ellei aivan nykyaikaiset kiinalaiset armeijat tukahduttivat 1900-luvun puolivälin kapinoita, bluffasivat Venäjää keskiaasian kiistanalaisten rajojen rauhanomaiseen ratkaisuun ja kukistivat Ranskan joukot maalla Kiinalais-ranskalaisessa sodassa (1884-85). Mutta laivaston kukistuminen ja siitä johtuva uhka Taiwanin höyrylaivaliikenteelle pakottivat Kiinan tekemään rauhan epäedullisin ehdoin".