Kirjoita jatko tähän kappaleeseen - Niin tuskallisia kuin nämä rajakohtaukset olivatkin, Puolan ja Neuvostoliiton välinen sota 1919-1921 oli aikakauden tärkein sarja sotilaallisia toimia. Piłsudski oli harrastanut kauaskantoisia venäläisten vastaisia yhteistyösuunnitelmia Itä-Euroopassa, ja vuonna 1919 puolalaiset joukot työnsivät itään Liettuaan, Valko-Venäjään ja Ukrainaan hyödyntäen Venäjän kiinnostusta sisällissotaan, mutta he joutuivat pian kohtaamaan Neuvostoliiton länteen suuntautuvan hyökkäyksen 1918-1919. Länsi-Ukraina oli jo Puolan-Ukrainan sodan näyttämö, joka eliminoi julistetun Länsi-Ukrainan kansantasavallan heinäkuussa 1919. Syksyllä 1919 Piłsudski hylkäsi entisten ententtivaltojen kiireelliset pyynnöt tukea Anton Denikinin valkoista liikettä sen etenemisessä Moskovaan. Puolan ja Neuvostoliiton välinen sota alkoi Puolan Kiovan hyökkäyksellä huhtikuussa 1920. Puolan armeijat olivat liittoutuneet Ukrainan kansantasavallan Ukrainan johdon kanssa ja olivat edenneet kesäkuuhun mennessä Vilnan, Minskin ja Kiovan ohi. Tuolloin valtava Neuvostoliiton vastahyökkäys ajoi puolalaiset pois suurimmasta osasta Ukrainaa. Pohjoisrintamalla Neuvostoliiton armeija saavutti Varsovan esikaupunkialueen elokuun alussa. Neuvostoliiton voitto ja Puolan nopea loppu näyttivät väistämättömiltä. Puolalaiset saivat kuitenkin hämmästyttävän voiton Varsovan taistelussa (1920). Myöhemmin Puolan sotilaalliset menestykset
Neuvostoliiton oli vetäydyttävä. He jättivät puolalaisille alueita, joissa asui enimmäkseen valkoalaisia tai ukrainalaisia. Uusi itäraja vahvistettiin Riian rauhansopimuksella maaliskuussa 1921.