Yhteenveto artikkelista:  Vuonna 2010 brittiläiset poliitikot aloittivat uuden. He olivat jo pitkään tottuneet puhumaan toisilleen äänekkäässä brittiläisessä alahuoneessa, mutta heillä ei ollut koskaan ollut amerikkalaista esivaalien keskustelua. Se on välttämätön ja pitkäaikainen politiikka Yhdysvalloissa -- mutta täällä Englannissa se oli uutta. Se näytti menevän hyvin. Poliittisia pisteitä saatiin ja kyselyjä tehtiin etsien voittoja tai menetyksiä. Se oli eräänlainen draama, vaikkei mitään tyrmääviä lyöntejä lyöty. Pääministeri David Cameron ja hänen konservatiivinen puolueensa voittivat vaalit, mutta eivät tarpeeksi, jotta he voisivat mennä yksin hallitukseen. Viimeisen viiden vuoden aikana hän on hallinnut koalitiona Yhdistyneen kuningaskunnan kolmannen puolueen, liberaalidemokraattien kanssa. Heidän johtajansa, varapääministeri Nick Clegg, on lähinnä tukenut Cameronia parlamentaarisissa keskusteluissa oppositiopuolueen työväenpuolueen johtajaa Ed Milibanda vastaan. Britannian radio- ja televisioyhtiöt, jotka haluavat kanavoida vilkasta politiikkaa prime-time-tv:hen ja nostaa katsojaluokkaa, ovat viime vuoden aikana itse työskennelleet vallan käytävillä yrittäen saada aikaan toistuman - tai kaksi - vuoden 2010 tyrmäyksestä. Kyse ei ole vain ehdotetuista väittelyistä ennen toukokuun vaaleja, vaan siitä, että tällaiset väittelyt sisällytetään pysyvästi Britannian poliittiseen arkkitehtuuriin, aivan kuten Yhdysvalloissa. Vaikka Cameron ja Miliband ovat palkanneet entisiä Valkoisen talon vaalineuvonantajia auttamaan heitä johtamaan, kukaan ei voi sopia siitä, millaista väittelyä pitäisi järjestää, kuinka monta väittelyä pitäisi järjestää tai edes ketä pitäisi kutsua. Cameron on vaatinut vain yhtä keskustelua, johon osallistuu seitsemän johtavan brittiläisen puolueen johtajia. Keskustelussa on ollut mukana muun muassa vihreät, skotlantilaiset kansallismieliset ja oikeistolainen Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisyyspuolue (UKIP). Mutta Milibandin työväenpuolue ei osallistu edes yhteen keskusteluun Cameronin kanssa. Kukaan ei näytä liikuvan, mutta Britannian molemmat suurimmat puolueet voisivat hyödyntää tällaisen keskustelun mahdollisesti tuomia äänestysvaikutuksia. Osa ongelmasta on brittiläinen äänestäjä, joka on muuttunut...
TV-väittelyt tulivat Britanniaan vasta vuonna 2010. Lähettäjät haluavat toistaa tämän tapauksen vuoden 2015 vaalien ajaksi. Mutta puoluepolitiikka ja väitteet siitä, ketkä ovat kutsuttuja, voivat karkottaa tv - keskustelun.