Se oli negatiivinen tulos kuuluisasta kokeilusta, joka vaati pituuden supistumisen käyttöönottoa: Michelson<unk>Morley-kokeilu (ja myöhemmin myös Kennedy<unk>Thorndike-kokeilu). Erityisessä suhteellisuusteoriassa sen selitys on seuraava: Interferometriä voidaan pitää sen lepotilassa suhteellisuusperiaatteen mukaisesti, joten valon leviämisaika on sama kaikissa suunnissa. Vaikka kehyksessä, jossa interferometri on liikkeessä, risteyssäteen on kulkea pidempi, poikittainen polku suhteessa liikkumattomaan kehykseseen, mikä tekee sen matkan ajan pidemmäksi, tekijä, jolla pituussuuntainen säde viivästyisi ottamalla L/c-v) ja L/c+v) eteenpäin ja taaksepäin kulkevia matkoja, on vielä pidempi. Siksi pituussuuntaisessa interferometrissa oletetaan supistuvan riippumattomasti, jotta sen matkan nopeus pysyisi vakiona suhteellisuusteorian periaatteen mukaisesti, joten valon leviämisen aika on sama kaikissa suunnissa.
Interferometrin voidaan pitää levottomuudessa suhteellisuusperiaatteen mukaisesti, joten valon leviämisaika on sama kaikissa suunnissa.