Bairochin, Pomeranzin, Parthasarathin ja muiden tutkimusten perusteella on kuitenkin havaittu, että 1800-luvun Länsi-Euroopan osissa oli korkeampia palkkoja ja asukasta kohden tulevia tuloja kuin suurimmassa osassa Intiaa, Osmanien Turkkia, Japania ja Kiinaa. Adam Smithin näkemysten havaittiin kuitenkin yleistävän liikaa kiinalaista köyhyyttä. Vuosina 1725-1825 Pekingin ja Delhin työläiset pystyivät ostamaan vain yhden tavara-aineen elintason korin, kun taas Lontoon ja Amsterdamin työläiset pystyivät ostamaan tavaroita 4-6 kertaa elintason. Jo vuonna 1600 Intian bruttokansantuote asukasta kohden oli noin 60 prosenttia brittiläisestä tasosta. Tasa-arvon todellinen lasku tapahtui sekä Kiinassa että Intiassa, mutta Intiassa se alkoi Mughal-kaudella ennen brittiläistä siirtomaavaltaa. Euroopan ulkopuolella suuri osa tästä laskeutumisesta ja pysähtymisestä on johtunut maaseutualueiden väestönkasvusta, joka on ylittänyt viljelymaan kasvun, sekä sisäisistä poliittisista mullistuksista.
- Mitä? Historioitsijat ja taloustieteilijät pitivät brittiläisten Pohjois-Amerikan vapaita siirtomaita akateemisten tutkijoiden tutkimuksessa maailman varakkaimpien joukossa Amerikan vallankumouksen aattona. Varhaisimmat todisteet suuresta terveysmuutoksesta, joka johti elinajanodotteen pidentymiseen, alkoivat Euroopassa 1770-luvulla, noin vuosisata ennen Aasiaa. Robert Allen väittää, että suhteellisen korkeat palkat 1800-luvun Britanniassa kannustivat sekä työvoiman säästävän teknologian käyttöönottoa että työntekijöiden koulutusta ja koulutusta, mikä johti teollistumiseen.