Brabham-autot kilpailivat Indianapolis 500 -kilpailussa 1960-luvun puolivälistä 1970-luvun alkuun. Vuonna 1962 epäonnistuneen projektin jälkeen MRD sai vuonna 1964 tilauksen rakentaa IndyCar-alustan, jota pyöritti amerikkalainen Offenhauser-moottori. Jack Brabham ajoi tuloksena syntynyttä BT12-alusta Zink-Urschel Trackburnerina
1964 ja lopetti polttoainesäiliöongelman takia. Auto oli mukana uudelleen vuonna 1966, ja Jim McElreath sai kolmannen sijan. Vuosina 1968-1970 Brabham palasi Indianapolisille, ensin 4,2-litraisen Repco V8-moottorin kanssa, jota joukkue käytti Formula Y: ssä, jonka kanssa Peter Revson pääsi viidenneksi vuonna 1969, ennen kuin hän palasi Offenhauser-moottorille vuonna 1970. Brabham-Offenhauserin yhdistelmässä oli jälleen vuonna 1971 J.C. Agajanian, joka pääsi viidenneksi Bill Vukovich II:n käsissä. Vaikka yksikään Brabhamin auto ei koskaan voittanut Indianapolisissa, McElreath voitti neljä United States Automobile Clubin (USAC) kilpailua vuosina 1965 ja 1966 BT12:ssä. "Dean Van Lines Special", jossa Mario Andretti voitti USAC: n kansallisen mestaruuden vuonna 1965, oli suora kopio tästä autosta, jonka Andrettin miehistön päällikkö Clint Brawner teki Brabhamin luvalla. Revson otti Brabhamin viimeisen USAC-voiton BT25:llä vuonna 1969, käyttäen Repco-moottoria.