Vaikka Suffolk sai vähäistä taloudellista hyötyä uudesta hallinnosta, hän osallistui silti näkyvästi kaikkiin tärkeimpiin valtion seremonioihin. Tällaiset tapahtumat vaihtelivat kuninkaallisesta häistä 1465 turnauksiin, kuten lordi Scalesin ja Burgundin äpärän väliseen turnaukseen vuonna 1467. Tuohon aikaan kuninkaan suhteet voimakkaaseen Warwickin kreivikseen olivat heikentyneet siinä määrin, että tyytymätön kreivitekijä aloitti kapinan Edvardia vastaan. Suffolk pysyi uskollisena lankolleen, eikä näytä osallistuneen Neville/Woodville-riitaan, joka kesti suuren osan vuosikymmenen jälkimmäisestä puoliskosta. Suffolk osallistui Empinghamin taisteluun vuonna 1470 ja erityisesti auttoi kuningasta murskaamaan Lincolnshiren kapinan samana vuonna. Edvard pakotettiin kuitenkin myöhemmin maanpakoon, eikä Suffolkin hallitus näyttänyt luottavan häneen, koska hän kieltäytyi tulemasta Lontooseen tapaamaan kansleriä, vaikka hän näyttäisi olevan nopeasti sopinut uuden hallituksen kanssa henkilökohtaisesti. Hänen vaimonsa piti yhteyttä Burgundiassa pakkosiirretyille veljilleen. Kun Eduard IV palasi Englantiin maaliskuussa 1471, de la Pole liittyi hänen seuraansa, ja Eduard sai valtaistuimensa takaisin. Suffolk osallistui Barnetin taisteluun.
(jossa Warwick tapettiin) ja Tewkesbury (jossa Yorkin suku lopulta murski Lancastrian armeijan jäännökset).