Kirjoita jatko tähän kappaleeseen. Sota päättyi.
Weidt vapautettiin brittiläisestä armeijasta keväällä 1946. Hän palasi välittömästi Pariisiin, jossa hän aikoi asettua asumaan, ja perusti "Ballets des Arts". Teatterin johtaja Charles Dullin järjesti hänelle studion Sarah Bernhardt -teatterissa. Sattumalta se oli sama studio, jonka impresario Sergei Diaghilev oli asettanut Nijinskyn käyttöön vuonna 1909. Tähän mennessä Dominique (1930-) ja Françoise Dupuy tukivat häntä tanssitoiminnassaan. Dupuyt, tanssija ja koreografi, ja hänen nuorin suojattinsa, jotka alun perin tapasivat toisensa vuonna 1946 Jean Weidtin tanssikurssilla, jatkaisivat myöhemmin Wendtin koreografian esittämistä hyvin 2000-luvulle asti. Pariisissa Weidt perusti yhtiönsä ja rahan puutteesta ja usein surkeista elinolosuhteista huolimatta hän teki useita matkoja hajonneen mantereen halki, mukaan lukien yhden miehitetyn Saksan ja toisen vuonna 1947 Kööpenhaminan. Kööpenhaminan kiertue vuonna 1947, jossa Weidt voitti ensimmäisen palkinnon vallankumouksellisella kappaleella "La Cellule/Die Zelle". Koti Pariisissa Jean Weidtin voitto Tanskassa ei kuitenkaan tehnyt vaikutusta arvostelijoihin, ja Jean Weidtin koreografia oli tainnut olla muodin ulkopuolella sodan jälkeen. Seuraava menestyksekäs kiertue Alankomaissa ja Belgiassa, ja hänen maineensa pysyi vahvana jäljellä olevassa Saksassa, mutta rahoitus jatkoi haasteena. Vuonna 1948 hän lopulta muutti Berliinin itäosaan, joka oli vuodesta 1945 lähtien hallinnoitu osana Neuvostoliiton miehitysaluetta, jossa ballettiin annettiin suhteellisen antelias valtion taloudellinen tuki.