Grouillard liittyi Italian Osella-joukkueeseen Nicola Larinin tilalle, joka vastineeksi otti Grouillardin paikan Ligierissä. Hän ei ollut Osellan kanssa vuonna 1990, kun Osella pienensi toimintaansa, mikä tarkoitti sitä, että Grouillard joutui esi-hyväksymään kilpailuille. Hän onnistui pääsemään kahdeksanneksi Phoenixiin Nigel Mansellin ja Alessandro Nanninin edelle, mikä hämmästytti monia Formula 1:ssä. Kilpailun aikana Grouillard sai osuman Riccardo Patresen Williamsilta toisessa mutkassa ja lopulta lopetti toisen törmäyksen jälkeen sveitsiläisen kuljettajan Gregor Foitekin kanssa. Brasiliassa
Hän vetäytyi Michele Alboreton onnettomuuden jälkeen. Imolaa varten autoa päivitettiin, mutta se ei auttanut joukkuetta, kun Grouillard vetäytyi (ei ennen kuin hän estäisi Mansellin pätevyydessä ja pilasi Ferrarin pätevyyskierron, ansaittaen ranskalaiselle Mansellin nyrkkiä, eikä viimeistä kertaa). Hän ei myöskään päässyt Monacoon. Kahden peräkkäisen kymmenen parhaan joukon ulkopuolelle jäämisen jälkeen hän ei päässyt kilpailuun Ranskaan eikä Silverstoneen ja Hockenheimiin, missä hän ei päässyt kilpailuun. Grouillard sijoittui Spaan 16. sijalle, kun Monzassa ja Jerezissä pyörän kantamisongelmat olivat aiheuttaneet Ranskalaista koko vuoden.