Vaikka keisarikunta oli sotilaallisesti vahva, se ei pyrkinyt laajentamaan valtaansa. Merkittävimpiä oli keisari Claudiuksen (47) aloittama Britannian valloitus ja keisari Trajanuksen Dacian valloitus (101-102, 105-106). Ensimmäisellä ja toisella vuosisadalla Rooman legioonia käytettiin myös ajoittain sodassa germaanisten heimojen kanssa pohjoisessa ja Parthian valtakunnan kanssa itään. Sillä välin aseelliset kapinat (esimerkiksi heprealaisten kapina Juudeassa) (70) ja lyhyet sisällissodat (esimerkiksi vuonna 68 neli keisarin vuonna) vaativat legioonien huomiota useissa tapauksissa. Seitsemänkymmentä vuotta kestäneet juutalaisten ja roomalaisten sodat ensimmäisen vuosisadan toisella puoliskolla ja toisen vuosisadan ensimmäisellä puoliskolla olivat poikkeuksellisia kestonsa ja väkivaltansa suhteen. Ensimmäisen juutalaisen kapinan seurauksena kuoli arviolta 1 356 460 juutalaista
; Toinen juutalainen kapina (115-117), jossa kuoli yli 200 000 juutalaista; ja Kolmas juutalainen kapina (132-136) aiheutti 580 000 juutalaisen sotilaan kuoleman. Juutalaiset eivät toipuneet ennen Israelin valtion perustamista vuonna 1948.