Toisen maailmansodan aikana esiintyi joitakin indikaattoreita siitä, että tauti on levinnyt koko Oseanian kehittymättömiin alueisiin Tyynenmeren taistelukentällä, vaikka sota-aineistossa usein puuttuvat lopulliset diagnoosit, ja monet "korkean kuumeen" evakuointien tiedot olivat todennäköisesti myös muita trooppisia sairauksia. Kenraali MacArthurin elämäkertomuksen kirjoittaja William Manchester kertoo "Vihreän sodan" otsikossa, että tauti oli yksi monista heikentävistä sairauksista, jotka koskettivat molempia puolia Uudessa-Guineassa Kokoda-taisteluissa.
Kokoda-tietä pitkin 1942-1943 ja mainitsee, että sairaalasta evakuoitaessa liittoutuneiden sotilaiden (jotka pyöräilivät joukkoja) oli pakko ajaa kuumeen, ja että sairausuhreja oli enemmän kuin aseiden aiheuttamia uhreja 5:1. Samoin tauti aiheutti uhreja kaikissa Uuden-Guinean ja Guadalcanalin taisteluissa. Siellä, missä liittolaisilla oli tukikohtia, he pystyivät poistamaan ja leikkaamaan kasvillisuutta tai käyttämään DDT: tä ennaltaehkäisevänä alueen esteenä, joten myytien ja punkkien aiheuttamat sairaudet vähenivät etulinjan ulkopuolella.