Lopulta moottorin kehittäminen hylättiin ja keskityttiin FPF-moottoriin, joka oli jo osoittautunut kilpailukykyiseksi 1,5 litran muodossa sivu-suuntaisilla Weber-karburaattoreilla F2-kilpailuissa, ja koko varaosat myytiin Andrew Getleylle 1960-luvun puolivälissä. Kun Formula 1:n säännöt muuttuivat 3-litraiseksi vuonna 1966, herra Getley antoi Paul Emerylle luvan rakentaa yhden FPE:n uudelleen 3-litraiseen muotoon ja asentaa sen Shannon-teräksiseen monokokkialukseen, jotta Shannon F1-auto nimettiin SH1:ksi, jota Trevor Taylor ajoi vuonna 1966 Britannian Grand Prix
- Mitä? Tämä Emery-rakennettu FPE tuotti 312 hevosvoimaa Chryslerin Kew-laitoksen dynamometrillä.