Täytä seuraava lause: Kansallisuudesta tuli perusta kaikille Hoxhan politiikalle, kun sota loi "saarnan kansallisuuden", joka oli täynnä myyttiä siitä, että albanialaisten sotilaallinen urheilu voitti akselivoimat, joista tuli hallinnon keskeinen osa koulutuksen ja kulttuurin yhteydessä. Muita Hoxhan kansallismielisyyden teemoja olivat Skanderbegin kunnioittaminen, Prizrenin liiton kokous (1878), aakkoskongressin (1908), Albanian itsenäisyyden (1912) ja perustaja-isän Ismail Qemalin, Italian tappiota
Vloran sota (1920) ja Hoxha uuden Albanian luojana. Kommunismin aikana lukuisat kansallistason historian tutkijat Albaniasta (Ramadan Marmallaku, Kristo Frasheri, Skender Anamali, Stefanaq Pollo, Skender Rizaj ja Arben Puto) painottivat tarkoituksellisesti "turkkilaisen raakalaisuuden" ja "rohkean kristillisen vastarinnan" ottomaanivaltiota vastaan Albaniassa. Jotkut oppineet, jotka vastustivat näitä islaminvastaisia ja turkkilaisvastaisia propagandaa, vainottiin, kun taas kommunistinen hallinto korosti keskiaikaisiin albanialaisiin liittyviä myyttejä tulkitsemalla heidät "sankarilliseksi illyrian proletariaatiksi". Hoxha säilytti kansallisia monumentteja kaupunkialueilla, joissa jotkin asutukset nimettiin "museo-kaupunkeiksi", ja hän painotti myös tarvetta säilyttää kulttuuriperintö, kansanlauluja, tansseja ja puvut. Hoxha loi ja synnytti kulttuurisen ympäristön, jota hallitsi opillinen propaganda, joka painotti nationalismia kirjallisuuden, maantieteen, historian, kielitieteen, etnologian ja kansanperinnön aloilla, jotta ihmiset Albaniassa saisivat tunteen menneisyydestään. Sen vaikutukset ihmisten keskuudessa olivat eristäytymisen, muukalaisvihan, orjapihan, kielellisen yhdenmukaisuuden ja etnisen paksuuden syöttäminen.