Faroukin hallituskautta leimasi yhä lisääntyvä kansallismielinen tyytymättömyys brittien jatkuvaan miehittämiseen, kuninkaalliseen korruptioon ja epäpätevyyteen sekä katastrofaaliseen
Palestiinan sota vuosina 1948-1949. Kaikki nämä tekijät heikensivät lopullisesti Faroukin asemaa ja tasoittivat tietä Egyptin vallankumoukselle vuonna 1952. Farouk pakotettiin luopumaan vallasta lapsensa Ahmed Fuadin hyväksi, josta tuli kuningas Fuad II, kun taas maan hallinto siirtyi vapaiden upseerien liikkeelle Mohamed Naguibin ja Gamal Abdel Nasserin johdolla. Nuoren kuninkaan hallituskausi kesti alle vuoden, ja 18. kesäkuuta 1953 vallankumoukselliset lakkauttivat monarkian ja julistivat Egyptin tasavallaksi, lopettaen puolitoista vuosisataa kestäneen Muhammad Ali-dynastian hallituksen.