Intian kansallisarmeija (INA; "Azad Hind Fauj" ; "lit. ": Vapaan Intian armeija) oli aseellinen joukko, jonka Intian yhteistyökumppanit ja keisarillinen Japani perustivat 1. syyskuuta 1942 Kaakkois-Aasiassa toisen maailmansodan aikana. Sen tavoitteena oli saada Intia itsenäiseksi brittiläisestä hallinnosta. Se taisteli japanilaisten sotilaiden rinnalla sodan aikana Kaakkois-Aasian taistelukentällä. Armeija perustettiin ensimmäisen kerran vuonna 1942 Rash Behari Bosen johdolla. Ensimmäinen INA romahti ja purettiin joulukuussa samana vuonna INA:n johdon ja Japanin armeijan välisten erimielisyyksien jälkeen sen roolista Japanin sodassa Aasiassa. Rash Behari Bose luovutti INA:n Subhas Chandra Boselle. Se herätettiin uudelleen Subhas Chandra Bosen johdolla hänen saapumisensa Kaakkois-Aasiaan vuonna 1943. Armeija julistettiin Bose'n "Arzi Hukumat-e-Azad Hindin" (Vapaan Intian väliaikainen hallitus) armeijaksi. Netaji Subhas Chandra Bose nimesi INA:n prikaatit ja rykmentit Gandhin, Nehrun, Maulana Azadin ja itsensä mukaan. Jhanshin Ranin, Lakshmibain, mukaan nimitettiin myös naisten rykmentti. Bose'n johdolla INA houkutteli entisiä vankeja ja tuhansia siviilivapaaehtoisia intialaisesta ulkomaalaisväestöstä Malaiassa (nykyinen Malesia) ja Burmassa. Tämä toinen INA taisteli yhdessä Japanin keisarillisen armeijan kanssa Britannian ja Kansainyhteisön joukkoja vastaan Burman kampanjoissa: Imphalissa ja Kohimassa
Ja myöhemmin liittoutuneiden Birman valloittamista vastaan.