Kirjoita jatko tähän kappaleeseen - Konfliktin alussa Serbian armeija oli huonosti koulutettu ja huonosti varustettu, toisin kuin Ottomaanien valtakunnan joukot. Serbian armeijan tavoitteet olivat liian kunnianhimoiset sellaiselle joukolle, ja he kärsivät lukuisista tappioista, jotka johtuivat huonosta suunnittelusta ja kroonisesta liian ohuesta hajaantumisesta. Tämä mahdollisti ottomaanien joukkojen torjunnan Serbian armeijan alkuhyökkäyksille ja ajamisen takaisin. Syksyllä 1876 Osmanien valtakunta jatkoi menestyksekästä hyökkäystään, joka huipentui voitolla Đunisin yläpuolella. Toisen konfliktin aikana 13. joulukuuta 1877 ja 5. helmikuuta 1878 serbialaiset joukot ryhmittelivät uudelleen Venäjän keisarikunnan avulla, joka taisteli omaa venäläis-turkkilaista sotaa. Serbit muodostivat viisi sotajoukkoa ja hyökkäsivät ottomaanien joukkojen kimppuun etelässä, valloittaen Nišin, Pirotin, Leskovacin ja Vranjen kaupungit toisensa jälkeen. Sota osui yhteen Bulgarian kansannousun, Montenegron ja Ottoman sodan kanssa.
Venäjän ja Turkin sota, jotka yhdessä tunnetaan Ottomaanien valtakunnan suurena itäkriisinä.