Täytä seuraava lause: Ottomaanien sulttaani Suleiman Suurenmoinen lähti vuonna 1537 henkilökohtaisesti retkelle, joka tuhosi tai valloitti monia ympäröiviä kyliä, mutta ei onnistunut alistamaan aluetta. Ottomaanien mielestä oli välttämätöntä tehdä sovinto asukkaiden kanssa antamalla heille useita etuoikeuksia: paikallinen itsehallinto, oikeus kantaa aseita, verovapautus, oikeus purjehtia oman lippunsa alla mihin tahansa ottomaanien satamaan ja tarjota sotilaallista palvelusta sodan aikana. Mutta etuoikeuksista huolimatta himariotit kapinoivat seuraavien konfliktien aikana: Ottomaani-Veneetialainen sota (1537-40), Ottomaani-Veneetialainen sota (1570-73),
Morean sota (1684<unk>99), ottomaani-venetsialainen sota (1714<unk>18) ja 1700-luvun venäläis-turkkilaiset sodat. Toisaalta ottomaanien kostotoimet asuivat alueen väestöstä ja johtivat pakollisiin islamisointiin, jotka lopulta rajoittivat alueen kristillisen väestön 1700-luvulle Himarë-kaupungille ja kuuteen kylään. Lisäksi läheinen albanialainen heimo Labit hyökkäsivät usein himariotteja vastaan rodun ja uskonnon perusteella. Kerran vuonna 1577 Himarë'n päälliköt pyysivät paavilta aseita ja tarvikkeita ja lupasivat taistella ottomaaneja vastaan. He lupasivat myös siirtää uskonnollisen uskollisuutensa Roomaan edellyttäen, että he säilyttäisivät itäisen ortodoksisen liturgisen tapansa, "koska suurin osa väestöstä oli kreikkalaisia eivätkä ymmärtäneet frankkikieltä". Erilaisissa kirjeissä eurooppalaisille hallitsijoille himariotit väittivät, että heitä hallitsivat joskus johtajat, kuten Aleksanteri Suuri, Pyrrhus Epiroksen ja Skanderbeg, persoonallisuudet, joiden kanssa himariotit muodostivat identtisen historiallisen muistin. Eniten mainittu hahmo, josta Himarotit ovat ylpeitä menneisyytensä aikana, on Skanderbeg.