Kirjoita jatko-osa tähän kappaleeseen - Tiibet tuli Kiinan Qing-dynastian valtaan vuonna 1720 sen jälkeen, kun Qing ajoi
Dzungar-khanatin joukkoja. Mutta 1800-luvun lopulla Kiinan valta Tiibetissä oli vain symbolinen. Xinhain vallankumouksen jälkeen 1911-1912 tiibetiläinen miliisi hyökkäsi yllättäen Tiibetiin sijoitetun Qing-varuskunnan kimppuun Xinhain Lhasassa tapahtuneen levottomuuden jälkeen. Qing-dynastian kukistumisen jälkeen vuonna 1912 Lhasassa olevat Qing-virkamiehet pakotettiin allekirjoittamaan "Kolmen kohdan sopimuksen" Qing-joukkojen antautumisesta ja karkottamisesta Keski-Tibetistä. Vuoden 1912 alussa Kiinan tasavallan hallitus korvasi Qing-dynastian Kiinan hallitukseksi ja uusi tasavalta vahvisti suvereniteettinsa kaikkiin edellisen dynastian alueisiin, joihin kuului 22 kiinalaista maakuntaa, Tiibettiä ja Ulko-Mongoliaa. Tämä vaatimus oli säädetty Qing-keisarin luopumispäätöksessä, jonka keisarinna leski Longyu allekirjoitti kuusivuotias Xuantong-keisarin puolesta: "...viiden rodun, manchujen, hanin, mongolien, huijen ja tiibetiläisten maiden jatkuva alueellinen koskemattomuus yhdeksi suureksi Kiinan tasavallaksi" (...). Kiinan tasavallan väliaikainen perustuslaki, joka hyväksyttiin vuonna 1912, asetti nimenomaisesti uuden tasavallan raja-alueet, mukaan lukien Tiibet, valtion olennaisiksi osiksi.