Ravan herttuakunnan liittymisen jälkeen Puolan kuningaskuntaan vuonna 1462 perustettiin Ravan vuokravaltio, joka oli myös osa Puolan kruunun suurempaa Suur-Puolan maakuntaa. Głowno kuului tähän vuokraisuuteen vuoteen 1793 tai Puolan toiseen jakoon saakka. Vuonna 1504 suuri osa kaupungista tuhoutui tulipalossa, minkä jälkeen kuningas Alexander Jagiellon keskeytti sen asukkaiden verotuksen kymmeneksi vuodeksi. Vuonna 1522 toinen tulipalo syttyi, ja kuningas Sigismund I Vanha myönsi jälleen 10 vuoden verotuksen lykkäämistä. Vedenpaisumuksen vuoksi
Jerzy Sebastian Lubomirskin johtaman kapinan jälkeen väestö väheni huomattavasti, ja vuonna 1676 Głownossa asui vain 74 ihmistä, mutta kuningas John III Sobieskin hallitessa kaupungin väestö toipui jonkin verran. Suuressa Pohjois-Sodan aikana saksalaiset ja ruotsalaiset joukot ryöstivät kaupungin ja kirkon, mukaan lukien Ruotsin kuningas Kaarle XI: n ja hänen ratsastettujen joukkojen lyhyt mutta tuhoisa oleskelu vuonna 1704, jonka Saint Jacob -kirkon seurakunnan pappi tallensi. Tämän seurauksena vuonna 1710 puhkesi epidemia, joka tappoi paikallisten aatelisten ja kaupunkilaisten väestön, ja kaupunki oli lähes valmis. Lopulta kaupunki myytiin Baltazar Ciecierskille, Drohiczynin stolnikille. 1730-luvun jälkeen ja kenties lähempänä 1750-lukuun uusi omistaja aloitti juutalaisten asuttamisen sinne, jotta tekstiiliteollisuudesta saataisiin tuloja. Vuonna 1741 Puolan kuningas Augustus III myönsi Ciecierskin kaupungille markkinaetuja, jolloin kaupunki sai järjestää neljä vuotuista messua kalenterivuoden aikana. Vuonna 1775 kaupungissa oli 60 veroa maksavaa kotitaloutta.