Ottomaanien valtakunta uhkasi valloittaa Itävallan pääkaupungin Wienin kahdesti: vuonna 1529
ja 1683. Toisen ottomaanien tappion jälkeen Wienissä ja Suuren turkkilaisen sodan päättymisen jälkeen vuonna 1699 Habsburgit kuitenkin saivat ylemmän käden ja valloittivat Unkarin ja Kroatian ottomaaneilta. Näiden voittojen jälkeen Itävalta ei enää pystynyt etenemään Balkanille Venäjän kilpailevan vaikutuksen vuoksi pattitilanteessa ja kiistassa, joka tunnetaan itäisen kysymyksenä. Ottomaanien hallinta Balkanilla heikkeni, mutta itävaltalaiset eivät kyenneet liittämään uutta aluetta vuoteen 1908 saakka, mikä aiheutti diplomaattisen kriisin. Sillä välin Venäjä oli auttanut useita Balkanin kansoja kapinoimaan ottomaaneja vastaan ja luomaan erillisiä kansakuntia Balkanilla. Kreikan itsenäisyysota (1821-1829) ja Balkanin sodat (1912-1913) päättyessä Itävallan ja Ottomaanien valtakunnat eivät enää rajanneet toisiaan. Tämä mahdollisti molempien liittymisen keskusvaltoihin liittolaisina ensimmäisen maailmansodan aikana. Keskusvaltojen tappio johti molempien monarkioiden kukistamiseen.