Cavourin laivastoministerinä toimikautta merkitsi aggressiivisempi ulkopolitiikka; Cavour toimi myös Sardinian pääministerinä. Hänen johdollaan maa liittyi brittiläisiin ja ranskalaisiin Krimin sodan aikana 1853-1855, vaikka Sardinian panos sotaan oli lähes kokonaan maalla; pieni laivue, joka koostui "Carlo Alberosta" ja useista paddle-höyrylaivoista, lähetettiin tukemaan retkiarmeijaa. Sota tarjosi kuitenkin tilaisuuden pyrkiä läheisempiin suhteisiin Ranskaan ja saada kokemusta sota-ajan olosuhteissa toimivien sotalaivojen käytöstä. Vuonna 1859 hän suunnitteli Italian itsenäisyyssotaa, joka oli tärkeä askel kohti Italian yhdentymistä. Hän luotti salaiseen liittoon Ranskan kanssa voittaakseen suuremman Itävallan valtakunnan. Viimeksi mainitun konfliktin aikana Sardinian laivasto toimi Ranskan laivaston kanssa Itävallan laivoja vastaan Adrianmerellä. Tuohon aikaan Sardinian laivasto koostui kahdesta ruuvomoottorista fregatista, neljästä purjeveneestä, kahdesta purjeveneestä, kuudesta briggista ja kahdeksasta höyrykoneesta. Voimakkaat ranskalaiset laivueet, joihin kuusi linjan ruuvisalusta ja kolme panssaroitua kelluvaa patteriaa, pakottivat itävaltalaiset perääntymään Polaan. Molemmat laivastot aloittivat valmistelut yhteisiin sukellusveneisiin Itävallan Dalmatian rannikolla, mutta voitot maalla Magentan taistelussa
Solferino lopetti sodan ennen kuin maihinnousuja saatiin aikaan.