Zemmour kehittää kolmiulotteisen teorian: pilkkaa, purkamista, tuhoa, jonka hän uskoo johtaneen Ranskan rappeutumiseen, poliittisen korrektiuden valtaa, joka estää kaiken puheen, joka kritisoi tätä kehitystä, ja kansan ja eliittien välistä eroa: "poliittiset, taloudelliset, hallinnolliset, median, älylliset ja taiteelliset eliitit sylkevät Ranskan hautaan ja tallaavat sen savuttavaa ruumista", koska he ovat samaa mieltä siitä ja jopa kannustavat uusliberaaleja uudistuksia ja enemmän eurooppalaista federalismia, joka tuhoaa Ranskan kansallisvaltion. Se on synnyttänyt itsekkyyden, joka saa ranskalaiset tuntemaan olonsa epämukavaksi nykymaailmassa (esimerkiksi Ranskan presidentti Jacques Chirac kieltäytyi juhlimasta Napoleonin voittoa Austerlitzin taistelussa
Britanniassa juhlittiin Ranskan tappiota Trafalgarissa, vaikka Napoleonin aikakautta pidetään yleisesti Ranskan loistavana aikakautena.