Täytä seuraava lause: Douglas Mawson, Australasian Antarktiksen tutkimusretken johtaja ja järjestäjä, päätti ottaa viisikymmentä Grönlannin koiraa mukaansa; hän uskoi, että tämä määrä olisi enemmän kuin riittävä hänen suunnittelemiinsa luisteilumatkoihin, joita hän aikoi tehdä Antarktiksessa vietettävän vuoden aikana. Mawson suosi koiria ponien sijasta, koska vaikka ne pystyivät vetämään vain hieman enemmän kuin oman painonsa, niiden ruokaa voitiin täydentää Etelämantereen eläimistöstä peräisin olevalla lihalla ja tarvittaessa myös muilta koirilta, joten ne eivät tarvinneet valtavia rehuja, joita ponit tarvitsivat näyttääkseen ne läpi retkellä. Mawson oli vaikuttunut innostuksesta koirat
"Nimrodin" retkellä, kun hän oli seurannut Ernest Shackletonia Etelämantereelle. Sekä Shackleton että Robert Falcon Scott epäilivät koirien etua ponit verrattuna. Amundsen ja arktinen pioneeri Fridtjof Nansen olivat intohimoisia puolustajia ja ajattelivat, että brittiläiset tutkimusmatkailijat olivat ymmärtäneet väärin, miten koiria käytettiin napa-alueilla; Amundsen osoitti heidän menestystään pohjoisella pallonpuoliskolla ja koirien suhteellisen helppokäyttöisyyden verrattuna poniin, erityisesti voimakkaasti halkeamilla alueilla, joissa kaatunut koira voitiin usein helposti hakea, mutta kaatunut ponni oli yleensä kadonnut. Norjalaiset suhtautuivat kuitenkin koiriin täysin hyödyllisesti; vaikka he saattoivat olla kiintyneitä eläimiin, heidän selviytymistään ei harkittu kovin paljon, kun ne olivat menettäneet hyödyllisyytensä. Scott oli käyttänyt koiria "Discovery" -retkellään ja tuntenut sen pahaksi, kun hänet oli pakotettu tappamaan ne kaikki eteläisessä reissunsa aikana. Kuitenkin hänen asenteensa koiria kohtaan oli samanlainen kuin Amundsenilla ja Mawsonilla: