Vuonna 1882 Pohjois-Borneon Chartered Company päätti tuoda Hakka-työläisiä Longchuanin piirikunnasta, Guangdongista. Ensimmäinen joukko 96 Hakkaa saapui Sabahille 4. huhtikuuta 1883 Luo Daifengin johdolla. Seuraavien vuosikymmenten aikana hakka-muuttajat asettuivat asumaan koko osavaltiossa, ja niiden tärkeimmät väestökeskukset olivat Kota Kinabalu (myöhemmin tunnettu nimellä Jesselton) ja sen ympäristössä (Tuaranin, Penampangin, Ranau, Paparin, Kota Beludin alueilla sekä pienemmässä määrin Kota Marudussa), ja merkittävä vähemmistö asui Sandakanissa (pääasiassa entiset Taipingin vallankumoukselliset).
) ja muita suuria väestöryhmiä muissa kaupungeissa ja piirikunnissa, erityisesti Tawau, Tenom, Kuala Penyu, Tambunan, Lahad Datu, Semporna, Sipitang, Beaufort, Keningau ja Kudat. Britit kokivat Pohjois-Borneon kehityksen olevan liian hidasta, ja vuonna 1920 he päättivät rohkaista hakkalaisia maahanmuuttoon Sabahissa. Vuonna 1901 Sabahissa asui yhteensä 13897 kiinalaista; vuoteen 1911 mennessä se oli noussut 100% 27801:ään. Hakkan maahanmuutto alkoi taantumaan toisen maailmansodan aikana ja laski vähäiseen tasoon 1940-luvun lopulla.