Kolmas Hasegawan tutkimusalue on kansainvälinen historia, jossa Neuvostoliitto, Yhdysvallat ja Japani osallistuivat Tyynenmeren sodan lopettamiseen. Kun Yhdysvallat pudotti atomipommejaan Hiroshimaan ja Nagasakiin elokuussa 1945, 1,6 miljoonaa Neuvostoliiton sotilasta
Hän hyökkäsi yllättäen Itä-Aasian miehittämiin japanilaisjoukkoihin. Hasegawa julkaisi kirjan "Racing the Enemy: Stalin, Truman, and the Surrender of Japan" (2005). Haastattelemalla yleisesti hyväksyttyä ortodoksista näkemystä, jonka mukaan Hiroshiman ja Nagasakin ydinpommitukset olivat ratkaisevin tekijä Japanin päätöksessä antautua ja lopettaa Tyynenmeren, Hasegawa esittää näkemyksen, että Neuvostoliiton osallistuminen sotaan rikkomalla puolueettomuussopimuksen, oli tärkeämpi kuin ydinpommit Japanin päätöksessä antautua. Tämä näkemys on ristiriidassa pommitusten aiempien kriitikoiden, kuten Gar Alperovitzin kanssa, jotka väittivät, että Yhdysvaltain presidentti Harry S. Trumanin perimmäinen tavoite oli osoittaa Yhdysvaltain armeijan mahtia Neuvostoliiton johtajan Joseph Stalinin kunnianhimojen ehkäisemiseksi. Australialaisen historioitsijan Geoffrey Jukesin mukaan "[Hasegawa] osoittaa lopullisesti, että se oli Neuvostoliiton sotajulistus, ei atombommit, jotka pakottivat japanilaiset antautumaan ehdoitta". Hänen näkemystään on arvosteltu. Tasapainoisin ja henkisin keskustelu tästä kirjasta on H-Diplon pyöreän pöydän keskustelussa Gar Alperovitzin, Michael Gordinin, David Hollowayn, Richard Frankin ja Baron Bernsteinin kanssa. James Maddox, historian emeritusprofessori Pennsylvanian osavaltion yliopistossa ja "Weapons for Victory: The Hiroshima Decision Fifty Years Later" -kirjan kirjoittaja, oli yksi kirjan kaikkein jyrkimmistä kriitikoista.