Täytä seuraava lause: Vuoden 1964 Sirima-Shastri-sopimus ja vuoden 1974 Indira-Sirimavo-lisäsopimus avasivat tien 600 000 intialaisperäisen henkilön kotiuttamiselle Intiaan. 375 000 muuta henkilöä hyväksyttiin Sri Lankan kansalaisiksi, mikä sai heidät astumaan valtiolle. Nämä palauttamissopimukset olivat tämän yhteisön tuhoutumisen ennakkoluulottajat, joka oli kehittynyt yhdistetyksi ryhmäksi, jolla oli oma erillinen kulttuuri. 1950- ja 1960-luvuilla tämä yhteisö vaati koulutusta ja oman kulttuurinsa tunnustamista. Tämä toi esiin yhteisön tietoisuuden ja erillisen yhteisön käsityöläisen. Koulutettua keskiluokkaa, joka koostui opettajista, ammattiliittojen jäsenistä ja muista ammattilaisista, alkoi ilmaantua. Sosiaalisen parantamisen ja kasvatettujen koulutuslaitosten puolesta käytiin voimakasta kampanjaa. Vastarintahenki kasvoi. Ihmiset tuhosivat intialaiset passit ja kieltäytyivät menemästä Intiaan. Kotimaahan palauttamista vastaan vastustettiin. Kansainvälistä mielipidettä kyseltiin kansalaisoikeuksien riistämistä vastaan. Istutusväestö, joka ei ollut valmis lähtemään, köyhä, maa, jonka omaisuutta he olivat rakentaneet. He olivat valmiita veljeytymään singalilaisten kanssa ja hyväksymään Sri Lankan johtajuuden ammattiyhdistysliikkeessä. Vuoden 1977 vaaleissa he pystyivät valitsemaan 11 ehdokasta. Tämä auttoi istutusväestön nousua poliittiseksi voimaksi, mutta he joutuivat kohtaamaan yhteisöväkivaltaa vuonna 1977.
Vuonna 1983 ja vuonna 2000. Vuonna 1984-1985 UNP-hallitus myönsi kansalaisoikeuden kaikille kansalaisuudettomille henkilöille, jotta Intian puuttuminen Sri Lankan asioihin lopetettaisiin. Myöhempi Savumiamoorthy Thondaman oli keskeisessä asemassa tämän vaalivoiman käyttämisessä vuoristoalueen tamilisten sosioekonomisten olosuhteiden parantamisessa. Intiassa kotiutuneiden ihmisten ahdinko ei ole ollut hyvä.