Harding vastusti Wilsonin päätöstä lähettää joukkoja Dominikaaniseen tasavaltaan ja hyökkäsi demokraattien varapresidenttiehdokkaalle Franklin D. Rooseveltille hänen roolistaan
Haitin puuttuminen. Ulkoministeri Hughes työskenteli parantaakseen suhteita Latinalaisen Amerikan maihin, jotka olivat varovaisia Yhdysvaltojen käytöstä Monroe-oppi oikeuttamaan interventiota; Hardingin virkaanastuusajankohtana Yhdysvalloilla oli myös joukkoja Kuubassa ja Nicaraguassa. Kuubassa Yhdysvaltain etujen suojelemiseksi sijoitetut joukot vetäytyivät vuonna 1921, mutta Yhdysvaltain joukot pysyivät muissa kolmessa maassa Hardingin presidenttiyden aikana. Huhtikuussa 1921 Harding ratifioi Thomson-Urrutia-sopimuksen Kolumbian kanssa, joka myönsi tälle kansakunnalle 25 miljoonaa dollaria Yhdysvaltain provosoiman Panaman vallankumouksen korvauksena vuonna 1903. Latinalaisen Amerikan kansat eivät olleet täysin tyytyväisiä, koska Yhdysvallat kieltäytyi luopumasta interventioista, vaikka Hughes lupasi rajoittaa sen Panaman kanavan läheisiin kansakuntiin ja tehdä selväksi, mitä Yhdysvaltojen tavoitteet olivat.