- Viranomaiset olivat ilmeisesti tyytyväisiä siihen, että Crügerin opetus vuoden 1953 kansannousun jälkimainingeissa
Hänen vastauksensa ensimmäisen sihteerin Hruštšovin erittäin pitkälle "salaiselle puheelle", joka esitettiin Neuvostoliiton kommunistisen puolueen 20. kongressille helmikuun viimeisellä viikolla 1956, jossa annettiin yksityiskohtia "Stainin rikoksista" ja joka levitettiin epävirallisesti Itä-Saksassa vuosina 1956 ja 1957, lopulta laukaisi poliittisen vihollisen. Vaikka Itä-Saksan hallitus yritti aluksi vähätellä koko asiaa, Crüger oli yksi niistä, jotka yrittivät osallistua toisinaan kiihkeisiin keskusteluihin kysymyksistä, jotka nostettiin puolueen järjestämissä poliittisissa kokouksissa ja sen puolesta yliopistossa ja kulttuurilaitoksissa, joihin hän oli mukana. Hän vaati, että poliittisia keskusteluja yliopistossa ei pitäisi tukahduttaa, ja kiinnitti erityistä huomiota Heinrich Saariin, yliopistollisen instituutin, jossa hän työskenteli, vasta nimettyyn johtajaan, jonka tiedettiin olleen natsismin vastainen aktivisti ja Hitlerin aikana poliittisen vainon uhri. Hän kehotti voittamaan puolueen dogmaattisen vastarinnan pyrkimyksiä vastaan laajentaa demokraattisia käytäntöjä sen sisällä. Keskustelut eivät kuitenkaan koskaan päässeet konkreettisiin peruuttamattomiin ehdotuksiin, mutta hän oli myös avoin arvostelussa akateemisen kollegansa Bernhard Steinbergerin uudelleenpidätyksestä marraskuussa 1956 ja virallisesta strategiasta, jonka mukaan Steinberger joutui hallituksen raakalaisen lehdistön panettelun kohteeksi. 5. joulukuuta 1956 Crüger jopa osoitti kirjeen puolueen keskuskomitealle, jossa hän väitti Steinbergerin tapausta ja vaati hänen syyttömyyttään. Jälkimmäinen oli merkitty kansallisen johtajan (ja ensimmäisen puolueen sihteerin) Walter Ulbrichtin henkilökohtaiseen huomioon.