Täytä seuraava lause: Marraskuussa 1989 suuri joukko Itä-Saksan kadun mielenosoittajia rikkoi Berliinin muurin. Kommentoijien (ja muidenkin) yllätykseksi kävi nopeasti ilmi, että tapahtumia tarkkailevat neuvostotruput eivät olleet saaneet ohjeita puuttua asiaan. Nähtyään tämän mielenosoittajat ottivat vasaransa ja alkoivat purkaa muuria. Seuraava tapahtumasarja johti - näennäisesti väistämättömästi - Itä-Saksan ensimmäisiin ja viimeisiin vapaisiin vaaleihin. Länsi-Saksan liittokansleri Kohl, jolla oli jo ollut tilaisuus keskustella tilanteesta presidentti Gorbatšovin kanssa yksityiskohtaisesti, saattoi jo ymmärtää, että tie yhdistymiseen oli avautumassa. Useimmille ihmisille se ei ollut vielä niin ilmeistä. Siitä huolimatta Itä-Saksan poliittinen valta menetti marraskuussa ja joulukuussa 1989 lopullisesti kansanluottamuksen, kun taas Itä-Saksan kansalaiset päättivät varovaisesti, etteivät he loppujen lopuksi joudu kokemaan uudelleen
-Vuonna 1953. Puolueen keskuskomitea ja poliittinen toimisto (mukaan lukien Jarowinski) erosivat joukossa 3. joulukuuta 1989. Tällaisessa tilanteessa Werner Jarowinskystä tuli marraskuussa 1989 kansanparlamentin (Volkskammer) varapuheenjohtaja. 11. marraskuuta 1989 ja 10. tammikuuta 1990 hän toimi myös SED-ryhmän puheenjohtajana kansanedustajainhuoneessa (Volkskammer).