Hänen taiteensa muotokuvaukseen tuli pian ilmeiseksi ja hän kasvoi nopeasti yli Pfyfferin ateljeen. Hänen tilaisuutensa tuli, kun hänen sisarensa Johanna meni naimisiin erään berliiniläisen liikemiehen kanssa. Johanna ja hänen miehensä suostuivat antamaan hänen asua heidän kanssaan siellä, ja hän löysi paikan opiskelijana Karl Gussow'n erityisessä naisten luokassa. Vuonna 1882 hänellä oli ensimmäinen näyttelynsä Zürichin taidekauppiaalla, ja se otettiin hyvin vastaan. Samana vuonna hän seurasi ystäväänsä Pariisiin, jossa hän löysi aseman Carolus-Duranin ja Jean-Jacques Hennerin studiossa. Vuoteen 1887 mennessä hän pystyi elättämään itsensä myynnillä ja provisioilla eikä joutunut enää riippuvaiseksi vanhemmistaan. Hän osallistui Salonissa ja voitti hopeamitalin maailman näyttelyssä (1889). Hän esitteli teoksiaan
Naisten rakennus 1893 World's Columbian Exposition Chicagossa, Illinois.