15. heinäkuuta 1942 Rayski palasi Pariisissa vuokrattuun huoneeseensa alitajuna - väärennettyjen papereiden kanssa, jotka osoittivat hänet arjalaiseksi, tietämättä, että hänen vaimonsa yritti paeta Pariisista sinä päivänä poikansa kanssa. "Vastustajana" Rayski tunsi olevansa parempi elää erossa vaimostaan. Sinä päivänä hän muisti, että hänen suurin huolensa oli kesän kuumuuden aiheuttama epämiellyttävä haju, jota saksalaiset sotilaat aina söivät Pariisin ulkorevista. 16. heinäkuuta noin 4 500 ranskalaista poliisia aloitti operaation nimeltä Vel' d'Hiv Roundup.
Pidättää jokainen Pariisissa asuva juutalainen. Aamulla Rayski kuvaili Pariisin metroon astuttuaan näkemäänsä kohtauksen: "Olin laskeutumassa rappusilla, joka johti kvasisiin, kun näin edessäni linja-autot, jotka käänsivät Grenellen sillan, nykyisen Bir-Hakeimin sillan, suuntaan. Heidän epätavallinen ulkonäkönsä teki minuun välittömästi vaikutuksen. Takana oli poliiseja, joiden ympärillä oli paketteja, matkalaukkuja ja kaikenlaisia paketteja. Ennen sillan ylittämistä bussit hidastivat ja näin joitakin kasvoja. En voinut enää epäillä mitään. Pelkästään heidän ilmeensä surusta tiesin, mitä oli tekeillä. Polveni taipuivat ruumiini alle, ja minun täytyi nojautua kaiteelle. Toveri, jonka tapasin tapaamispaikalla, vahvisti sen. "Kyllä, se on massiivinen ryöstö". Rayski vietti koko sen päivän, joka Ranskan historiassa tunnetaan Mustana Torstaina, yrittäen ottaa yhteyttä vaimoonsa ja kysyä, oliko hän ja heidän poikansa paenneet. Rayski oli hyvin helpottunut huomatessaan, että sekä hänen vaimonsa että hänen poikansa olivat paenneet 16.-17. heinäkuuta 1942 tapahtuneesta "grande rafle" -hyökkäyksestä. Kun Rayski oli piilottanut poikansa vaimonsa opettajan ystävän luo, hän vietti yön vaimonsa kanssa huoneessaan, jossa hän huomasi, että "grande rafle" järkytti häntä niin, että hänellä saattoi olla vaikeuksia nukkua, ja piti häntä tiukasti, sanoen, että hän pelkäsi niin paljon, että hän oli kadonnut sinä päivänä.