Mohandas Gandhi aloitti "Satyagrahan" taiteen, joka on tyypillinen ahimsan (väkivallattomuuden) ja kansalaisten tottelemattomuuden tiukalla noudattamisella. Tämä antoi tavallisille ihmisille mahdollisuuden saada britit vallankumoukseen käyttämättä väkivaltaa tai muita epämiellyttäviä keinoja. Gandhin yhtä tiukka sitoutuminen demokratiaan, uskonnolliseen ja etniseen tasa-arvoon ja veljeyyteen sekä kastiin perustuvan syrjinnän ja koskemattomuuden aktivistinen hylkääminen yhdistivät ihmiset näiden väestöratkaisujen yli ensimmäistä kertaa Intian historiassa. Massat osallistuivat ensimmäistä kertaa Intian itsenäisyystaisteluun, ja kongressin jäsenmäärä kasvoi kymmeniin miljooniin 1930-luvulle mennessä. Lisäksi Gandhin voitot Champaranissa
Ja Kheda Satyagraha vuonna 1918-1919 antoi nuoren sukupolven intialaisille nationalisteille luottamuksen siihen, että Intia voisi saada itsenäisyyden brittiläiseltä hallinnolta. Kansalliset johtajat kuten Sardar Vallabhbhai Patel, Jawaharlal Nehru, Maulana Azad, Chakravarti Rajagopalachari, Mohandas Gandhi, Rajendra Prasad ja Badshah Khan yhdistivät sukupolvia intialaisia eri alueilta ja väestörakenteelta ja tarjosivat vahvan johtajuuspohjan, joka antoi maalle poliittisen suunnan.