Vaikka Chávez innoitti muita liikkeitä Latinalaisessa Amerikassa seuraamaan hänen "chavismo" -malliaan yrittäessään muokata Etelä-Amerikkaa, sitä pidettiin myöhemmin epätasapainoisena ja hänen vaikutusvaltansa kansainvälisesti liioiteltu. Hän keskitti Venezuelan ulkopolitiikan uudelleen Latinalaisen Amerikan taloudelliseen ja sosiaaliseen yhdentymiseen tekemällä kahdenvälisiä kauppasopimuksia ja vastavuoroista apua, mukaan lukien hänen ns. "öljydiplomaatiansa", joka teki Venezuelan riippuvaisemmaksi öljyn käytöstä, sen tärkeimmistä hyödykkeistä, ja lisäsi sen pitkäaikaista haavoittuvuutta. Chávez liittyi myös autoritaaristen valtioiden ja radikaalien liikkeiden puolelle, joita pidettiin lännenvastaisina, ja suhteet Kuubaan ja Iraniin tulivat erityisen tärkeiksi. Erityisesti Venezuelaa ja Yhdysvaltoja koskevat suhteet huononevat huomattavasti, kun Chávez kritisoi voimakkaasti Yhdysvaltojen ulkopolitiikkaa, vastusti Yhdysvaltojen johtamaa Irakin invaasiota vuonna 2003 ja tuomitsi Naton johtaman sotilaallisen intervention Libyassa.
- Mitä? Suhteet sulattuivat jonkin verran presidentti Barack Obaman aikana kesäkuussa 2009, mutta heikenivät jälleen pian sen jälkeen. Chávez keskittyi myös useisiin monikansallisiin instituutioihin edistääkseen visiotaan Latinalaisen Amerikan yhdentymisestä, mukaan lukien Petrocaribe, Petrosur ja TeleSUR. Myös kahdenväliset kauppasuhteet muihin Latinalaisen Amerikan maihin olivat tärkeitä hänen politiikassaan. Chávez lisäsi aseiden hankintoja Brasiliasta, solmi öljyn vaihtokauppasopimukset Kuuban kanssa ja loi ainutlaatuisia vaihtosopimuksia, joissa Venezuelan öljy vaihdettiin Argentiinan rahanpuutteisiin lihaan ja maitotuotteisiin. Hän ystävystyi myös pariavaltioiden, kuten Valko-Venäjän ja Iranin, kanssa. Chávezin hallituksen väärinkäsitteleminen maassa esti Venezuelaa vahvistamasta asemaansa maailmassa.