Завърши следното изречение: От самото начало на окупацията, евреите в Париж са били третирани с особена жестокост. На 18 октомври 1940 г. германските окупационни власти издават декрет, известен като "Ордонанс д'Арианизация", според който евреите ще имат специален статут и ще им бъде забранено да се занимават с свободни професии като търговия, промишленост, като по този начин се отразяват на адвокати, лекари, професори, собственици на магазини, както и да им бъде забранено да посещават определени ресторанти и обществени места, а имотите им ще бъдат конфискувани. На 23 май 1942 г. началникът на антиеврейската секция на Гестапо, Адолф Айхман, издава тайна заповед за депортирането на френски евреи в концентрационния лагер Аушвиц. На 29 май 1942 г. всички евреи в окупираната зона на възраст над шест години са задължени да носят жълтата звезда на Давид. През юли евреите са забранени от всички главни улици, кинотеатри, библиотеки, паркове, градини, ресторанти, кафенета и други обществени места и са задължени да се возят в последния вагон на метрото. На 16 и 17 юли 1942 г., по заповед на германците, 13 152 евреи (4 115 деца, 5 919 жени и 3 118 мъже) са арестувани от френската полиция. Неженените хора и двойките без деца бяха отвеждани в Дранси, на около 20 километра северно от Париж, докато 8 160 мъже, жени и деца, състоящи се от семейства, отидоха в
Стадион "Vélodrome d'Hiver" ("Vel' d'Hiv'"), на "rue Nelaton" в 15-ия окръг, където са били препълнени заедно в летната жега, без почти никаква храна, вода и никакви хигиенни съоръжения в продължение на пет дни, преди да бъдат изпратени в лагерите за интерниране в Дранси, Компиен, Питие и Боун-ла-Роланд, прелюдии към лагера за изтребление в Аушвиц. Немците смятат за провал ареста, тъй като са подготвили влакове за 32 000 души. Арестите продължават през 1943 и 1944. По времето на Освобождението, се изчислява, че 43 000 евреи от района на Париж, или около половината от общото население на общността, са изпратени в концентрационните лагери и че 34 000 са загинали там.