Вижте откъса по-долу и след това отговорете на въпроса на същия език като откъса:  Проход: Колкото и интригуваща да е геометричната Нютонова гравитация, нейната основа, класическата механика, е само ограничителен случай на (специалната) релативистична механика. На езика на симетрията: където гравитацията може да бъде пренебрегната, физиката е инвариант на Лоренц, както в специалната теория на относителността, а не инвариант на Галилей, както в класическата механика. (Определящата симетрия на специалната теория на относителността е групата на Пуанкаре, която включва преводи, завъртания и ускорения.) Разликите между двете стават значителни, когато се работи с скорости, приближаващи скоростта на светлината, и с високоенергийни явления. С Lorentz симетрията, в играта влизат допълнителни структури. Те се определят от набора от светлинни конуси (виж изображението). Светлинните конуси определят причинно-следствена структура: за всяко събитие А, има набор от събития, които по принцип могат да повлияят или да бъдат повлияни от А чрез сигнали или взаимодействия, които не трябва да пътуват по-бързо от светлината (като събитие В на изображението), и набор от събития, за които такова влияние е невъзможно (като събитие С на изображението). Тези множества са независими от наблюдателя. В съчетание със световните линии на свободно падащи частици, светлинните конуси могат да се използват за реконструкция на полу-риманската метрика на пространството-времето, поне до положителен скаларен фактор. В математически термини, това определя конформната структура или конформната геометрия.  Въпрос: В симетрията, каква е специалната относителност на движенията?
Група Poincaré