Обобщи статията:  Лондон (CNN) Ултра-радикалните в Тунис се завърнаха, за да ухапят правителството, родено от най-успешния експеримент за конституционна реформа, произлязъл от революциите на Арабската пролет през 2011 г. Нападението в музея Бардо в Тунис беше ужасно предсказуемо, произтичащо от това, което тунизийското вътрешно министерство нарича насилствена ултра-радикална ислямистка фракция, принудена под земята - но не смазана - от службите за сигурност. Джихадистки групировки, представляващи хиляди активни бойци в страната и чужбина, заплашват с отмъщение на външно ориентираното, инвестиционно-приятелско мнозинство в Тунис. Нападението е извършено от двама въоръжени мъже, за които се смята, че са били подкрепени от поне двама съучастници. Това може да подкопае усилията за възстановяване на туризма в Тунис, който създава работни места, и може да обезкуражи други посетители, които харчат много. Това вероятно ще накара тунизийците - които са показали мъдра склонност да се обединят в лицето на най-голямата беда, въпреки очевидния апетит за политически кавги - да подкрепят силен отговор от избрания президент Бежи Каид Есебси. Атаката се добавя към глобалната история, в която ислямските революционери - все по-често летящи под знамето на така наречената "Ислямска държава" (Ислямска държава) - представляват екзистенциална криза за умерените държави, често западни съюзници, в арабския свят. Тунис е единствената страна, която излезе от революцията на Арабската пролет с непокътнат политически процес - настоящият президент, Есебси, който беше избран през ноември 2014 г., и неговата управляваща коалиция, са продукти на дълъг конституционен процес. През четири бурни години те се състезаваха с опозиционните партии, водени от "умерения ислямист" Еннахда, който е представен в правителството и парламента, но също така показаха способност да работят с тях. Ислямисти с много различен оттенък са отговорни за атаката в Бардо. Местните салафитски групи (от които най-известната е Ансар Ал-Шария), както и мултинационалните групировки, включително ИДИЛ, са най-ефективни в набирането на недоволни млади тунизийци в по-бедните части на столицата...
Ултра-радикалните маргинали преди заплашваха либералното мнозинство в Тунис. По-голямата част от тунизийците вероятно ще подкрепят решителния отговор на президента, пише той. Атаките са напомняне, че преходът на Тунис към демокрация е "крехък", казва Маркс.