В края на 1660-те години Нютон се бори с идеята, че земната гравитация се простира в обратно-квадратно съотношение до Луната; въпреки това му отнема две десетилетия, за да разработи пълноценната теория. Въпросът не е дали гравитацията съществува, а дали тя се простира толкова далеч от Земята, че може да бъде и силата, която държи Луната на орбитата си. Нютон показа, че ако силата намалява като обратен квадрат на разстоянието, човек наистина може да изчисли орбиталния период на Луната и да получи добро съгласие. Той предположи, че същата сила е отговорна за други орбитални движения и затова я нарече "универсална гравитация".
Дали тя се простира толкова далеч от Земята, че може да бъде и силата, която държи Луната в орбитата си.