Обобщи статията:  Опитите на някои в Републиканската партия да подкопаят иранската политика на президента Барак Обама със сигурност изглеждат необикновени. Първо, републиканското ръководство покани Бенямин Нетаняху да говори пред Конгреса, без да се консултира с Белия дом, и той надлежно предупреди за омекотяване на западната линия по отношение на Иран. Сега, 47 сенатори са написали отворено писмо до иранския режим, за да посъветват, че всяка сделка, договорена с Обама, може да бъде отменена след президентските избори през 2016. Това е удивително. Но това не е, стриктно казано, уникално. Хората от двете партии са правили много по-забележителни неща в миналото. През 1983 г. сенатор Едуард Кенеди се опита да създаде личен дипломатически канал със Съветския съюз - ефективно заобикаляйки президента Роналд Рейгън. Работейки чрез довереници, той му предложи да посети Москва, за да се срещне с комунистическото ръководство и предложи да им помогне да представят аргументите си пред американския народ, защо предпочитат диалог пред конфронтация. Както журналистът на "Вашингтон Поуст" Винсънт Бздек отбелязва в книгата си "Наследието на Кенеди", това се случи близо до президентските избори в САЩ, а някои консерватори го тълкуват като акт на измяна - може би дори нарушение на Закона Логан, който забранява на частните граждани да се занимават с дипломация с цел промяна на външната политика. Може да се твърди, че сенаторът е бил мотивиран от високи идеали: Той е имал ясен опит в кампанията за намаляване на напрежението от Студената война и е смятал, че Рейгън се държи зле със Съветите. В повече от един случай, Кенеди политизира външната политика, докато е в Сената. В книгата си за предизборните избори на Демократическата партия през 1980 г. отбелязвам, че Кенеди се противопоставя на твърдата позиция на Джими Картър относно съветската инвазия в Афганистан - позиция, която е добронамерена, пророческа и донякъде изгодна за кампанията на Кенеди за номинацията на Демократическата партия. Но не само демократите са направили това. Стъпи напред, Ричард Никсън. През 1968 г. президентските избори изглеждаха близо. Администрацията на Джонсън се насочва към...
Писмото на републиканските сенатори към иранските лидери изглежда необичайно. Но подкопаването на външната политика на президента не е нещо уникално, казва Стенли. Той казва, че и лявата, и дясната са обикаляли администрации, за да се справят с чуждестранни лидери.