Завърши следната фраза: "Жабите" се отклонява от модела на политическа гледна точка, предложена в по-ранните творби на Аристофан, като "Ахарняните" (425 г. пр.н.е.), "Мир" (421 г. пр.н.е.) и "Лисистрата" (411 г. пр.н.е.), които всички са били наречени "мирни" пиеси. "Жабата" не е често етикетирана по този начин, но Доувър посочва, че въпреки че Клеофон е категорично против всеки мир, който не идва от победа, и последните редове на пиесата предполагат, че Атина трябва да търси по-малко упорит край на войната, съветът на Есхил (1463<unk>5) излага план за победа, а не предложение за капитулация. Също така, "Жабата" съдържа солидни, сериозни послания, които представляват значителни различия от общите критики на политиката и идеалистичните мисли за добри мирни условия. По време на парабазата Аристофан представя съвети за връщане на правата на гражданите на хората, които са участвали в олигархичната революция през 411 г. пр.н.е., като твърди, че са били подведени от "хитрините" на Фриник (буквално "борби"). Фриник бил лидер на олигархичната революция, който бил убит, за общо удовлетворение, през 411 г. Това предложение е достатъчно просто, за да бъде въведено с един акт на събранието и всъщност е въведено в сила с указ на Патроклейдис след загубата на флота в
Егоспотами. В анонимния "Живот" се казва, че този съвет е бил основанието за получаването на маслиновия венец от Аристофан, а авторът на древната хипотеза казва, че възхищението от парабазиса е основен фактор, който е довел до втората постановка на пиесата.