Италианците са имали най-голямата комунистическа партия в западния свят, с над 2 милиона членове. След раздялата между Китай и Съветския съюз, партията има много повече пространство за маневриране. Макар официално да не се съобразява с Китай, тя остро не се съгласява със Съветите по много точки. Историческият компромис и приемането от партията на плурализма у дома,
Съветското нашествие в Чехословакия, отношенията с Китайската комунистическа партия, съветското нашествие в Афганистан и военното положение в Полша. Съветите предлагат отстъпки, за да спечелят подкрепата на партията за външната си политика. Въпреки това, той осъжда съветските действия в Полша и предполага, че както съветската, така и американската външна политика са отвратителни, "Правда" осъжда "богохулството" на партията. Краят на Съветския съюз кара партията да се разпадне през 1991 г. и да се раздели на Демократична партия на левицата и Комунистическата партия за възстановяване ("Rifondazione Comunista").