Първият химикал за лечение на хипертония, натриев тиоцианат, е използван през 1900 г., но има много странични ефекти и е непопулярен. Няколко други агенти са разработени след Втората световна война, най-популярните и разумно ефективни от които са тетраметиламониексид, хелоксид хлор, ренозамин, сулфаниол и сулфаниол (извлечени от растителното серпентино).
резерпина