Попълнете следното изречение: Политическият климат и финансирането се промениха радикално след провала на
Референдумът за децентрализация от 1979 г. и избирането на консервативно правителство под ръководството на Маргарет Тачър. Шотландският съвет по изкуствата насърчава театралните компании да функционират като бизнес, като намират финансиране в продажбите на билети и търговското спонсорство. През 1981 г. актьорът Юън Хупър получава 50 000 паунда за основаването на Шотландската театрална компания, базирана в Глазгоу и предназначена да популяризира работата на шотландските писатели. Компанията открива, че турнето е трудно, тъй като няма достатъчно големи места, които могат да генерират необходимите приходи извън големите градове. Работите в първия сезон включват "Животно" на Макграт (1979) и "Цивилни" на Брайдън (1981). Художествените успехи са съпровождани от финансова катастрофа и компанията има 120 000 паунда дълг до края на втория си сезон. Въпреки някои успехи, компанията е ликвидирана през 1987 г. 7:84 също се сблъсква с период на финансова нестабилност, но нови структури, ново управление и акцент върху насърчаването на нови писания водят до произведения като Рона Манро (р. "Смели момичета" (1990). До последните две десетилетия на двадесети век се е изградила значителна част от шотландското театрално писане. Имаше и промяна от навика на един писател да работи с една компания до няколко компании, използващи общност от писатели. Шотландските пиеси стават все по-интернационализирани, като шотландските писатели адаптират класически текстове, като версията на Лиз Локхед на "Тартуф" на Молиер (1985) и "Мизантропът" (1973/2005) или преводът на Едуин Морган на "Сирано де Бержерак" (1992). Шотландските драматурзи също са все по-засегнати от по-широката европейска култура, както може да се види в Джо Клифърд (р. 1955) "Loosing Venice" (1985) и Дейвид Грейг (р. 1969) "Европа" (1995).