По-късно Блеър пише, че Серонг приема защитата на Южен Виетнам от комунизма като "лична мисия" и решението му да се пенсионира по-рано се дължи на нарастващата му ангажираност с американски организации, на ценността, която те поставят на работата му и на неговия профил като международна фигура, както и на нарастващото "емоционално разстояние" от австралийската армия и висшето й ръководство. По-късно той пише, че е "... намерил начин да бъде на по-голяма услуга на страната извън нея, отколкото в нея". Серонг остава в Южен Виетнам като съветник по сигурността и разузнаването на виетнамското правителство. Той също така преподава в Националния колеж за отбрана на Южен Виетнам и работи за организацията Ранд, Института Хъдсън и други корпорации, подготвяйки стратегически анализи. Също така е консултант на Пентагона и екипите за планиране на политиката на няколко американски президенти, включително администрацията на Никсън. През 1971 г. Серонг обявява, че Южен Виетнам е спечелил войната. Остава дълго след изтеглянето на австралийските сили и продължава да служи в Южен Виетнам, докато
Падането на Сайгон. Серонг напуска Сайгон ден преди залавянето му, напускайки с хеликоптер в последния въздушен мост от посолството на САЩ на 29 април 1975 г. Получава няколко награди от САЩ и Южен Виетнам, включително Легион за заслуги на Съединените щати, Медал на честта (Виетнам), Кръст на галантността (с длан) и Рицар на Националния орден на Виетнам.