Завърши следната фраза: Уитакър се забъркал в спор с шахматните администратори в началото на 30-те години на миналия век. Той вярва, че трябва да бъде избран в американския отбор за
3-та шахматна олимпиада, Хамбург 1930 (вместо Харолд Мейър Филипс (0.5/2 в Хамбург) или Джеймс Алън Андерсън (6/17)), или за 4-та шахматна олимпиада, Прага 1931. Въз основа на предишни състезателни резултати и на слабите представления на Филипс и Андерсън на иначе добре представящ се американски отбор (6-то място) в Хамбург, Уайтакър може да има разумно дело. Но е вероятно, че престъпното му минало (виж по-долу) също е било фактор в решението. Той стига дотам, че директно се свързва с президента на ФИДЕ Александър Руеб, предлагайки на две американски шахматни организации да бъдат допуснати като членове на ФИДЕ, като позволяват два американски отбора, докато други нации имат само един, но аргументът му е отхвърлен. Този индивидуален подход към президента на ФИДЕ по въпроса за селекцията на националния отбор едва ли ще спечели приятели за Уитакър. Въпреки че изглеждаха лекомислени, въпросите за това кои играчи са най-квалифицирани да играят в отбора, накараха американските шахматисти да организират квалификационен турнир между майсторите, за да изберат националния отбор за олимпиадата през 1933 г. По това време Уайтакър е изправен пред сериозни наказателни обвинения (виж по-долу); той никога не е бил избран за бъдещи отбори. Американските отбори без Уитакър успяват да спечелят златните медали на Олимпиадата за 1931, 1933, 1935 и 1937 г., заедно с много индивидуални медали. До 1939 г. Западната шахматна асоциация и Националната шахматна федерация се сливат в Федерацията на САЩ.