След атаката на Пърл Харбър, континенталните Съединени щати са били изложени на въздушни атаки, докато са били във война с Япония, като например
Бомбардирането на Дъч Харбър, въздушните нападения и балонните бомби Fu-Go, но те бяха незначителни и не направиха нищо за да навредят на американския морал и военните усилия. По крайбрежието на Атлантическия океан липсата на прибрежно затъмнение служи за силует на съюзническите кораби и по този начин ги излага на германска подводна атака. Прибрежните общности се съпротивляват на налагането на прекъсване на захранването по съображения за удобство, като се позовават на потенциални щети за туризма. Резултатът бил катастрофалната загуба на корабите, наречена от германските подводници "Второто щастливо време". Изключванията се провеждат в градовете и по крайбрежните райони дълго след като съществува вражеска заплаха; основната цел е психологическата мотивация на цивилното население, което вижда изключванията като патриотичен дълг.