Допълнете следната фраза: Въпреки че Чавес вдъхнови други движения в Латинска Америка да следват неговия модел на "чавизъм" в опит да преобразува Южна Америка, по-късно той беше разглеждан като непредсказуем и неговото влияние в международен план стана преувеличено. Той пренасочва външната политика на Венецуела към икономическата и социалната интеграция на Латинска Америка чрез приемане на двустранни търговски и взаимни споразумения за помощ, включително неговата така наречена "нефтна дипломация", която прави Венецуела по-зависима от използването на петрол, нейната основна стока, и увеличава нейната дългосрочна уязвимост. Чавес също така се обединява с авторитарни нации и радикални движения, които се разглеждат като антизападни, като отношенията с Куба и Иран стават от особено значение. Отношенията между Венецуела и Съединените щати се влошиха значително, тъй като Чавес стана силно критичен към външната политика на САЩ, противопоставяйки се на ръководената от САЩ инвазия в Ирак през 2003 г. и осъждайки
Военната интервенция на НАТО в Либия. Отношенията се размразяват донякъде при президента Барак Обама през юни 2009 г., само за да се влошат отново скоро след това. Чавес се фокусира и върху различни мултинационални институции за насърчаване на визията си за латиноамериканска интеграция, включително Petrocaribe, Petrosur и TeleSUR. Двустранните търговски отношения с други латиноамерикански страни също играят важна роля в неговата политика, като Чавес увеличава покупките на оръжия от Бразилия, сключва търговски споразумения за петрол срещу експертиза с Куба и създава уникални бартерни споразумения, които разменят венецуелски петрол за месни и млечни продукти на Аржентина, които имат проблеми с парите. Той също така се сприятелява с държави-парии като Беларус и Иран. Вътрешното лошо управление на страната под ръководството на Чавес пречи на Венецуела да укрепи позицията си в света.