По време на освобождението на Франция, Зиромски се присъединява към Националния фронт. След конгреса на SFIO за подписване на Хартата за единство, предложена от PCF, той се присъединява към PCF. Той получава първия си изборен мандат през 1946 г. като съветник на републиката за департамента Лот и Гароне, който ще запази в продължение на две години, като не се кандидатира за преизбиране през 1948 г. В рамките на PCF, Зиромски показва изненадващо толерирана независимост, дори когато през 1959 г. подписва трибуна, в която критикува липсата на вътрешна демокрация в партията. Вследствие на
След нахлуването в Чехословакия през 1968 г. обаче той спира всички дейности в рамките на партията. След смъртта на съпругата си през 1962 г. той се премества в Мелун, където умира през 1975 г.