Завърши следното изречение: Първият му том поезия, "Албастру" от 1902 г., получава Ордена на Бене Меренти от управляващия дом на Хоенцолърн. Следващите му книги са "La arme" (1913), "Balade" (1915), "Patria" (1924), "Poezii alese" (1924), "Tinereță" (1924), "Logodnica lui Vifor" (1935) и "Sonete" (1938). Съпругата му умира през 1940 г., което го кара почти да престане да пише. През 1942 г. се провеждат тържества по случай 70-ия рожден ден на Тутовеану, като един брой на списание "Păstorul Tutovei" е посветен на него. В края на 1943 г., по време на Втората световна война, той временно търси убежище в дома на сина си в Букурещ, но в крайна сметка остава предимно в околната провинция, поради
Съюзнически бомбардировки. Новият комунистически режим поставя творбите му в черен списък през 1948 г. На следващата година се жени за учителка по румънски език, която се интересува повече от партийната политика, отколкото от грижите му, и Тутовеану ѝ посвещава едно стихотворение. През последните си години предпочиташе да прекарва времето си в градината си. През 1972 г. бе отбелязана стогодишнината му. Основно училище в Барлад носи името му от 1995 г. насам.