В началото на сезона 1980 г. автомобилът на Пике отбелязва точки в Гран При на Аржентина и Южна Африка, зад Williams FW07-DFV на Алан Джоунс и турбореактивния Renault RE20 на Рене Арно. В четвъртото състезание на сезона,
United States Grand Prix West, Пике се класира на полето с над секунда на BT49 с някои актуализации на страничните подложки, каросерията и окачването, преди да води състезанието, проведено по улиците на Лонг Бийч, Калифорния, от началото до края. БТ49 в ръцете на Пике отбелязаха в седем от останалите десет кръга на шампионата. Към края на сезона, окачването е преработено за Гран При на Холандия на високоскоростния Circuit Park Zandvoort, удължавайки междуосието с три инча и позволявайки на автомобила да се движи в по-ниска конфигурация на съпротивление. Пике спечели, след като Джоунс унищожи полите на своя FW07 на тротоара. Пике също спечели следващото състезание, за да си даде една точка преднина над пилота на Уилямс Джоунс. Към края на сезона BT49 е "съмнено най-бързата кола с двигател Cosworth", но Пике губи титлата от Джоунс в предпоследната надпревара на годината, на, когато двигателът на разработването се повреди, докато той е начело на състезанието. BT49-те, управлявани от втория пилот на отбора - Зунино, а след това от средата на сезона мексиканецът Хектор Ребаке, или се оттеглят, или завършват извън точките, с изключение на шестото място на Ребаке в канадското състезание. Екипът завършва на трето място в шампионата на конструкторите зад Уилямс и Лижие, неспособни да се състезават само с една кола, която отбелязва точки.