Завърши следната фраза: "Стадионът "Три Ривърс" е открит на 16 юли 1970 г., но Пиратите губят с 3:2 от "Синсинати Редс" пред 48 846 зрители. Първата топка беше хвърлена от Док Елис, с удар на Тай Клайн. Първият удар на стадиона беше от Ричи Хебнър от Питсбърг, в края на първата част. Пиратите премахнаха телевизионната си политика за домашни мачове, така че местните фенове да могат да видят първия мач. Най-ниският сезон на пиратите е 1985 г., със средно 9.085 присъстващи. Средната посещаемост ще достигне своя връх през 1991 г., когато Пиратите имат средно 25 498 души на мач. Първа игра от
1970 NLCS, на Three Rivers Stadium, е първият бейзболен мач на постсезона, който се играе на изкуствена повърхност. През следващия сезон Пиратите стигат до Световната Серия срещу Балтимор Ориолс. Стадион Три Ривърс е домакин на четвърти мач, в който Пиратс побеждават Ориолс в първия нощен мач в историята на Световната Серия. Питсбърг е домакин на третия си мач на звездите през 1974 г. Националната лига спечели мача 7 на 2 и Кен Брет от Пиратс беше печеливш питчър. През 1979 година Пиратите отново печелят Световното първенство, като отново побеждават Балтимор Ориолс в седем мача от Световната серия. Игрите 3, 4 и 5 от серията се играят в Три Ривърс. 15 години по-късно, през 1994 г. класическата игра се завръща. С 59 568 души, най-голямата тълпа, която някога е посещавала бейзболен мач на стадиона, Националната лига спечели 8-7 в 10-ия иннинг. На 6 юли 1980 г. Пиратс побеждават Чикаго Къбс с 5-4 в 20 иннинга - най-много иннинга, играни на стадиона. Най-дългият мач на стадиона е изигран на 6 август 1989 г., когато Джеф Кинг удря хоумрън 5 часа и 42 минути след началото на състезанието, като Пиратите отново побеждават Кубс с 5-4. На 30 септември 1972 г. десният защитник на Пиратс Роберто Клементе получава 3000-ия си удар на стадиона Три Ривърс, три месеца преди смъртта си.