Завърши следното изречение: Макар че някои от идеологиите за самоуправление, възприети от комунеросите, изглежда предсказват по-късните демократични въстания срещу испанското колониално управление, особено сред селския клон на въстанието, историците Адалберто Лопес и Джеймс Схофилд Сейгър предупреждават, че да се придава твърде голямо значение на тази очевидна прилика, би било грешка. Според Саегар бунтът е много по-близък до традициите на 16 и 17 век и "е бил основно местно въстание, водено от местни групи с интереси и не е свързано с важните промени в испанската империя, започващи през 18 век". Имаше малко общо с въстанието на комунеросите от Нова Гранада или
Бунтът на Тупак Амару II, който се случва през 1780-те години. Лопес се съгласява, че въстанието на комунеросите не е "истинска революция", която има за цел фундаментална промяна в Парагвай; повечето парагвайци се смятат за лоялни слуги на короната и не се опитват да променят фундаментално политическата или икономическата структура на провинцията. По-скоро те се опитвали да утвърдят контрола над йезуитите, които били разглеждани като подкопаващи провинцията и задълбочаващи нейната бедност.