Завърши следната фраза: Първият автомобил на Ферари от 1966 г. се състои от 3,3-литров V12 двигател, който е взет от прототипите на спортните автомобили Ferrari 275P2, модифициран до 3000 куб.см. и монтиран в задната част на шасито на F1. Означението "312", което ще бъде използвано за редица по-късни автомобили, показва "3"-литров, "12"-цилиндров двигател. Двигателят е доста тежък и поради намаления капацитет, по-малка мощност и особено въртящ момент. Джон Съртис е карал това устройство без успех в Монако, докато Лоренцо Бандини е карал Ферари Дино с 2.4-литров V6. Съртис спечели второто състезание.
Гран При на Белгия през 1966 г., писта, която е предпочитана от могъщите с дългите си права, но шампионът от 1964 г. напусна след спор с мениджъра Еухенио Драгони. Въпросът беше за приоритетите в състезанията, тъй като Ферари беше под натиск от Форд в състезанията със спортни автомобили, а усилията на Формула 1 бяха донякъде пренебрегнати. Майк Паркс замества Съртис, който отива в Купър, който използва двигатели на Мазерати, за да завърши втори в шампионата на пилотите с още една победа. За Ферари, Людовико Скарфиоти също печели състезание, Гран При на Италия през 1966 г. в Монца, което помогна на Ферари да завърши на второ място в шампионата на конструкторите.