След като победят Картаген, римляните стават доминираща сила в Средиземноморието, като успешно водят кампании в Гърция (Емилий Павел - решаваща победа над Македония в битката при Пидна), в Близкия изток (Люций Лициний Лукул, Гней Помпей Магнус), в Галия (Гай Юлий Цезар) и побеждават няколко германски племена (Гай Мариус, Германик). Докато римските армии претърпяват няколко големи загуби, тяхното голямо население и способността (и волята) да заменят жертвите на бойното поле, тяхното обучение, организация, тактическо и техническо превъзходство позволяват на Рим да остане преобладаваща военна сила в продължение на няколко века, използвайки добре обучени и маневреноспособни армии, за да преодолеят рутинно много по-големите "племенни" армии на враговете си (вж.
Aquae Sextiae, Vercellae, Tigranocerta, Alesia).