Концепцията за линейната тактика на Робъртс е критикувана от по-младия историк Джефри Паркър, който се пита защо предполагаемо остарелите испански терциос са победили шведските линейни формирования на
Битката при Нордлинген през 1634 г. Вместо това Паркър предполага, че ключовото развитие е появата на италианските укрепления в ранна съвременна Европа. Според този възглед, трудностите при превземането на такива укрепления довели до дълбока промяна в военната стратегия. "Войните се превърнаха в поредица от продължителни обсади", предполага Паркър, а битките на открито станаха "неуместни" в регионите, където съществуваше trace italienne. В крайна сметка, твърди Паркър, "военната география", с други думи съществуването или липсата на италианска следа в дадена област, оформя военната стратегия в ранния модерен период и води до създаването на по-големи армии, необходими за обсадата на новите крепости и за гарнизон. По този начин Паркър поставя раждането на Военната революция в началото на 16 век. Той също му дава ново значение, не само като фактор за растежа на държавата, но и като основен фактор, заедно с "Морската революция", за възхода на Запада над другите цивилизации.