Вижте откъса по-долу и след това отговорете на въпроса на същия език като откъса:  В XIX и XX век, преди да стане възможно ефективно фармакологично лечение на хипертония, се използват три начина на лечение, всички с многобройни странични ефекти: стриктно ограничаване на натрия (например оризова диета), симпатектомия (хирургично отстраняване на части от симпатичната нервна система) и пирогенна терапия (инжектиране на вещества, които причиняват треска, косвено намаляване на кръвното налягане). Първият химикал за хипертония, натриев тиоцианат, е използван през 1900 г., но има много странични ефекти и е непопулярен. Няколко други агенти са разработени след Втората световна война, най-популярните и разумно ефективни от които са тетраметиламониев хлорид, хексаметоний, хидралазин и резерпин (извлечен от лечебното растение Rauwolfia serpentina). Нито едно от тях не се понася добре. Основен пробив е постигнат с откриването на първите добре поносими орално достъпни агенти. Първият е хлоротиазид, първият тиазиден диуретик, разработен от антибиотика сулфаниламид, който става достъпен през 1958 г. Впоследствие са разработени бета- блокери, блокери на калциевите канали, инхибитори на ангиотензиновия конвертиращ ензим (АКЕ), блокери на ангиотензиновия рецептор и инхибитори на ренин като антихипертензивни средства.  Въпрос: Какво е лекарството, получено от растението Рауволфия?
резерпина