Завърши следното изречение: Смъртта на Нерон сложила край на императорския мандат като привилегия на древните римски (патрициански и сенаторски) семейства. В една хаотична година властта преминава насила от един на друг от четирима императори. Първите три са насърчавали своя собствен култ към "гения": последните два от тях се опитват да възстановят Нерон и да го повишат до "дивус". Четвъртият, Веспасиан - син на конник от Риат - осигурява своята Флавианска династия чрез връщане към августска форма на принципат и подновява имперския култ към "дивус Юлий". Веспасиан бил уважаван заради "възстановяването" на римската традиция и скромността на своето царуване. Той посвещава държавния култ на "genio populi Romani" ("гений" на римския народ), уважава сенаторските "республикански" ценности и отхвърля Нероновата практика, като премахва различни празници от обществените календари, които (по безмилостната оценка на Тацит) са станали "мръсни, замърсени от ласкателството на времето". Той може да е заменил или прерязал главата на Колоса на Нерон за посвещаването му (или преосвещаването му) на бога на слънцето през 75 г. След първия
Еврейският бунт и разрушаването на храма в Йерусалим през 70 г. след Христа, той налага "дидрахмона", който евреите плащат за поддръжката на храма, но сега е пренасочен към Юпитер Капитолин като победител над тях "и техния Бог". Евреите, които плащали данъка, били освободени от култа към имперските държавни божества. Тези, които го предлагат обаче са остракизирани от собствените си общности. Изглежда, че Веспасиан е подхождал към своя предстоящ култ със сух хумор. Според Светоний, последните му думи са "puto deus fio" ("Мисля, че се превръщам в бог"). Синът на Веспасиан Тит управлявал две успешни години, след което умрял от естествена смърт. Той бил обожествен и заменен от по-малкия си брат Домициан.