Елиас Ашмоле и анонимният автор на "Глория Мунди" (1620) твърдят, че историята му се връща към Адам, който придобива знанието за камъка директно от Бог. Това знание се предава чрез библейските патриарси, като им дава дълголетие. Легендата за камъка също е сравнена с библейската история на храма на Соломон и отхвърления крайъгълен камък, описан в Псалм 118. Теоретичните корени, очертаващи създаването на камъка, могат да бъдат проследени до гръцката философия. По-късно алхимиците използват класическите елементи, концепцията за animaeus mundi, и представени в творческите текстове като Платоновите истории като аналогии за тяхната аналогия.
300 г. от н.е.