След като Белгия стана независима държава след победата на
Белгийската революция от 1830-1831 г. претендира за цялото Велико херцогство Люксембург като част от Белгия. Спорът ще бъде решен с Лондонския договор от 1839 г., където е взето решението за третото разделяне на Люксембург. Този път територията е намалена с повече от половината, тъй като преобладаващо франкофонската западна част на страната е прехвърлена на новата държава Белгия и с нея дава на Люксембург съвременните си граници. Договорът от 1839 г. също така установява пълна независимост на останалото германско говорещо Велико херцогство Люксембург.