Вижте откъса по-долу и след това отговорете на въпроса на същия език като откъса:  Преход: На предния ден отряд от 7-ми кавалерийски полк на САЩ, командван от майор Самуел М. Уитсайд, прихваща бандата на Миниконжу Лакота и 38 Хънкапа Лакота на Пятнат Елк близо до Поркупийн Бут и ги ескортира на 8 км на запад до руча Вунъдд Ний, където правят лагер. Останалата част от 7-ми кавалерийски полк, воден от полковник Джеймс У. Форсайт, пристига и обгражда лагера. Полкът е подкрепен от батарея от четири горски оръдия Хочкис. Сутринта на 29 декември, кавалерийските войски на САЩ влизат в лагера, за да обезоръжат Лакота. Една версия на събитията твърди, че по време на процеса на обезоръжаване на Лакота, глух племенник на име Черен Койота не е искал да се откаже от пушката си, твърдейки, че е платил много за нея. Едновременно, един старец изпълнявал ритуал, наречен Танцът на призраците. В този момент пушката на Черния Койот избухна и американската армия започна да стреля по индианците. Когато клането приключило, между 250 и 300 мъже, жени и деца от племето Лакота били убити, а 51 били ранени (4 мъже и 47 жени и деца, някои от които починали по-късно); според някои оценки броят на убитите възлизал на 300. Двадесет и пет войници също са загинали, а 39 са били ранени (6 от ранените по-късно са починали). Най-малко двадесет войници са наградени с Медал на честта. През 2001 г. Националният конгрес на американските индианци приема две резолюции, осъждащи военните награди и призоваващи правителството на САЩ да ги отмени. Полето на битката на раненото коляно, мястото на клането, е определено като национална историческа забележителност от Министерството на вътрешните работи на САЩ. През 1990 г. и двете камари на Конгреса на САЩ приеха резолюция за историческата стогодишнина, официално изразявайки "дълбоко съжаление" за клането.  Въпрос: Къде се случи клането?
Бойното поле на раненото коляно