L'Exèrcit Imperial Japonès va desplegar el llançador de coets naval tipus 4 de 20 cm (8 polzades) i l'exèrcit tipus 4 de 40 cm (16 polzades) contra els marines i les tropes de l'Exèrcit dels Estats Units a Iwo Jima i Okinawa, i les tropes de l'Exèrcit dels Estats Units durant la Batalla de Luzon, així com les tropes de l'Exèrcit Roig Soviètic durant la Campanya de Manxúria
, Campanya del sud de Sakhalin i les illes Kuriles. El seu desplegament era limitat en relació amb altres tipus de morter i els projectils del llançador de 40 cm eren tan grans i pesats que havien de ser carregats utilitzant petites grues operades a mà, però eren extremadament precisos i tenien un pronunciat efecte psicològic en les tropes oposades, que els van anomenar "Screaming Mimis", un sobrenom aplicat originalment a la sèrie de morters de coets llançats per tub alemany Nebelwerfer al Teatre Europeu d'Operacions. Sovint s'utilitzaven de nit per amagar els seus llocs de llançament i augmentar la seva disrupció i eficàcia psicològica. Els coets japonesos de 20 cm van ser llançats des de tubs o trams de llançament, mentre que els coets més grans van ser llançats des de rampes d'acer reforçades amb monopods de fusta.