Històricament, els iranians van ser governats per una monarquia absoluta durant diversos milers d'anys, almenys des del temps de l'Imperi aquemènida (550 aC) fins a la Revolució Constitucional a principis del segle XX. La Revolució Constitucional de 1906 va substituir la monarquia absoluta per una monarquia constitucional. La constitució va passar per diverses revisions durant les dècades següents. Durant la Segona Guerra Mundial, l'Iran es va mantenir neutral, però el 1941 els Aliats (la URSS i Gran Bretanya) van envair l'Iran i van substituir el Xà Reza Pahlavi (que es va percebre com a pro-alemany) pel seu fill Mohammad Reza Pahlavi per protegir el seu accés al petroli iranià i per assegurar rutes per enviar ajuda militar occidental a la Unió Soviètica. El govern parlamentari de l'Iran liderat pel primer ministre Mohammed Mosaddeq va ser enderrocat en un cop d'estat de 1953
per les forces realistes recolzades i finançades per la CIA i el MI6 després que Mohammed Mosaddeq nacionalitzés el petroli iranià. Shah Mohammad Reza Pahlavi es va convertir en el líder preeminent a l'Iran, i va instal·lar Fazlollah Zahedi de l'exèrcit com el nou primer ministre. Els Estats Units han considerat al Xà com un aliat proper i l'Iran com la seva principal base a l'Orient Mitjà. El Xà també va intentar modernitzar l'economia de l'Iran i occidentalitzar la cultura de l'Iran. Aquestes i altres polítiques van contribuir a alienar nacionalistes, esquerranistes i grups religiosos.