El govern de Vichy, encapçalat pel mariscal Philippe Pétain i Pierre Laval, va col·laborar activament en l'extermini dels jueus europeus. També va participar en Porajmos, l'extermini de gitanos, i l'extermini d'altres "indesitjables". Vichy va obrir una sèrie de camps de concentració a França on va internar jueus, gitanos, homosexuals, opositors polítics, etc. Dirigida per René Bousquet, la policia francesa va ajudar a la deportació de 76.000 jueus als camps d'extermini. El 1995, el president Jacques Chirac va reconèixer oficialment la responsabilitat de l'estat francès per la deportació dels jueus durant la guerra, en particular, les més de 13.000 víctimes de la Vel' d'Hiv Roundup
de juliol de 1942, durant el qual Laval va decidir, de la seva pròpia voluntat (i sense ser sol·licitat per les autoritats alemanyes d'ocupació), deportar nens juntament amb els seus pares. Només 2.500 dels jueus deportats van sobreviure a la guerra. La Batalla de Marsella de 1944 va ser un altre esdeveniment durant el qual la policia francesa va ajudar a la Gestapo en una incursió massiva, que va incloure un pla de remodelació urbana que incloïa la destrucció d'un barri sencer al popular Port Vell. Alguns col·laboradors van ser jutjats en els anys 80 per crims contra la humanitat (Paul Touvier, etc.), mentre que Maurice Papon, que s'havia convertit després de la guerra en el prefecte de la policia de París (una funció en la qual es va il·lustrar durant la massacre de París de 1961), va ser condemnat el 1998 per crims contra la humanitat. Havia estat ministre de pressupost sota el president Valéry Giscard d'Estaing. Altres col·laboradors, com Emile Dewoitine, van aconseguir tenir funcions importants després de la guerra (Dewoitine va ser finalment nomenat cap d'Aérospatiale, l'empresa que va crear l'avió Concorde). Els debats sobre la col·laboració de l'Estat segueixen sent molt intensos a França el 2008.