Ross va descriure les finques de Clifford, centrades a Cumberland, Westmorland, Durham i Yorkshire, com "valores i importants estratègicament en el nord problemàtic". El novè baró mai havia estat tan ric com algunes de les famílies veïnes, com els Darcy. El seu arrendament de 1461 va impedir que el seu fill heretés, però el 1470 el rei Eduard va ser forçat a abandonar el tron i a l'exili, i Enric VI va tornar al tron. El comte de Warwick, ara alineat amb la Casa de Lancaster contra Eduard, estava al capdavant del govern, i el seu germà, John, Marquès Montagu, va obtenir la tutela de Henry Clifford durant la seva menoría. Summerson postula que aquesta era una oportunitat per a Clifford de recuperar la seva herència. No obstant això, probablement no hi havia temps suficient per defensar la seva reclamació, ja que tots dos Nevilles van ser morts a la Batalla de Barnet
el 14 d'abril de l'any següent. La victòria d'Eduard IV a Barnet, i a la Batalla de Tewkesbury unes setmanes més tard, va destruir les restes de la resistència de Lancaster i va tornar Eduard al tron. Malgrat les connexions de Clifford amb els Lancastrians, sembla que mai no va estar en perill en aquest moment, ja que el 16 de març de 1472 Eduard li va concedir un perdó reial. Això va ser malgrat un intent del germà de Clifford, Thomas, d'aixecar una rebel·lió pro-Lancastrian a Hartlepool. A Henry Clifford se li va permetre heretar les finques del seu avi materni, Henry Bromflete, Lord Vescy, que havia mort el 1469, però encara no el seu patrimoni Clifford. A més, com la seva mare encara estava viva, un terç de la seva herència -la seva dot- va romandre fora del seu control fins a la seva mort el 1493.