En 1809, el Perú Superior, la moderna Bolívia, va veure la creació de dues juntes en resposta a la situació a Espanya; una ràpida resposta dels virreis de Lima i Buenos Aires va aplastar la revolta, i el Perú Superior va passar sota el control del Virreinat del Perú que el va defensar vigorosament. L'any següent, la mateixa Buenos Aires va formar una junta que va destituir el virrei local del poder. La junta, presidida per Cornelio Saavedra es va expandir per incloure diputats de les altres províncies i es va convertir en la coneguda com la "Junta Grande", o la "Gran Junta". La Junta Grande va ordenar dues campanyes per tal d'obtenir suport per a les idees revolucionàries de Buenos Aires. La primera d'aquestes va ser un intent de conquerir el Perú Superior. Una victòria inicial a la Batalla de Suipacha va conduir a reversos i la victòria realista a la Batalla de Huaqui. La segona campanya es va centrar a Asunción, al veí Paraguai. Buenos Aires va enviar 1.100 soldats sota el general Manuel Belgrano a Asunción, esperant ser rebuts com a alliberadors; en canvi, van ser derrotats a Paraguarí
i Tacuarí per les forces paraguayanes locals. El governador realista d'Asunción es va preocupar per la lleialtat dels seus homes i va desmobilizar les unitats victorioses. El descontentament es va estendre, i el maig de 1811 un aixecament va derrocar el governador, amb la independència paraguaya declarada poc després.