El servei militar i el deteriorament de la situació de seguretat a Macedònia van afectar a individus com Niyazi, que van sentir que la situació dels musulmans locals era poc coneguda i com altres pobles de la regió havien experimentat atacs a causa de l'activitat de la guerrilla. Va ser influenciat per les reformes implementades a la regió per l'imperi sota la pressió de les grans potències després de la revolta Ilinden
del 1903. Niyazi pensava que les potències europees estaven empentant els cristians otomans a aixecar-se contra l'estat per derrotar l'imperi i volia evitar el desenvolupament de la propaganda pels russos i austríacs a Macedònia. Creia que els otomans eren vistos negativament a Occident i que les grans potències no es preocupaven per la població majoritària musulmana de Macedònia, ja que volien dividir l'imperi. Niyazi i els seus col·legues van preferir preservar l'imperi amb tota la seva població multiètnica i multireligiosa i van denunciar els atacs dels musulmans reaccionaris contra els cristians, tot i que tenien un coneixement limitat de la política otomana.