La commemoració de la Nakba pels ciutadans àrabs d'Israel que són desplaçats interns com a resultat de la guerra de 1948 s'ha practicat durant dècades, però fins a principis de la dècada de 1990 era relativament feble. Inicialment, el record de la catàstrofe de 1948 era de caràcter personal i comunal i les famílies o membres d'un poble utilitzaven el dia per reunir-se al lloc dels seus antics pobles. Les commemoracions a petita escala del desè aniversari en forma de vigílies silencioses van ser celebrades per estudiants àrabs en algunes escoles d'Israel el 1958, malgrat els intents de les autoritats israelianes de frustrar-les. Les visites als llocs dels antics pobles es van fer cada vegada més visibles després dels esdeveniments del Dia de la Terra el 1976. Després del fracàs de la Conferència de Madrid de 1991
per abordar el tema dels refugiats, l'Associació per a la Defensa dels Drets dels Desplaçats Interns a Israel va ser fundada per organitzar una Marxa de Retorn al lloc d'un poble diferent cada any el 15 de maig per tal de col·locar la qüestió a l'agenda pública israeliana.