La comunitat jueva a Màntua va ser prominent sota el govern dels Gonzaga; els documents daten la seva presència com a mínim al segle XII. A principis del segle XVII, es suposava que eren més de 2.000 individus i representaven gairebé el 7,5% de la població de Màntua. El 1612, sota la pressió del Papat, el duc Vincenzo I Gonzaga va imposar la segregació del gueto. L'àrea compresa per carrers ara anomenats Dottrina Cristiana, Pomponazzo, Calvi, Spagnoli i Giustiziati estava tancada per quatre portes que es tancaven des del vespre fins a l'alba. La situació dels jueus a Màntua va empitjorar el 1629-1630 durant el setge i posterior saqueig de Màntua durant la Guerra de Successió de Màntua
La ciutat va ser afectada per la pesta, quan després de mesos d'assetjament, el juliol de 1630, Màntua va ser saquejada durant tres dies per tropes mercenàries Landsknecht liderades pel comte Aldringen i Gallas que lluitaven per Ferran II, emperador del Sacre Imperi Romà.