S'ha afirmat que els britànics van utilitzar armes químiques a Mesopotamia el 1920, durant la revolta iraquiana
("Ath Thawra al Iraqiyya al Kubra"), en el període del Mandat britànic sobre Mesopotàmia. Es va considerar l'ús de gas lacrimògen i gas tòxic letal contra els rebels iraquians, i l'ús de gas lacrimògen va ser promogut per Winston Churchill, cap de l'Oficina de Guerra, ja que va argumentar que espantaria als rebels iraquians i els faria fugir sense matar ningú ni deixar efectes greus o duradors en els atrapats en el gas lacrimògen i que l'ús de gas lacrimògen no letal era una solució generalment millor que la campanya de bombardeig que no va poder reprimir la resistència al control britànic a l'Iraq. Les dificultats pràctiques van impedir el seu ús més que qualsevol inhibició moral.