Després dels resultats de Le Mans, Alpine va decidir revisar completament el seu disseny de prototip i va introduir l'Alpine A210 (tot i que alguns M65 lleugerament modificats també van participar en algunes curses amb el distintiu d'A210). En les 24 hores de Le Mans de 1966
, Alpine va fer un 1-2-3 en l'índex d'eficiència energètica, amb velocitats de fins a 270 km / h utilitzant un motor de 1,3 litres. Un A210 pilotat per Mauro Bianchi va guanyar la classificació general del Gran Premi de Macau de 1966 per als cotxes de turisme. Rédéle va utilitzar els resultats per convèncer Renault de donar-li suport per a la construcció d'un cotxe amb l'objectiu de la victòria general a Le Mans. Gordini va ser encarregat de construir un nou V8 de 3 litres per ser instal·lat en el xassís de l'A210, tot i que no estaria preparat per a l'edició de 1967. Abans de la cursa, l'A210 va ser utilitzat per a la prova inicial del primer pneumàtic radial sense banda de rodadura per a carreres (el Michelin A1). A les 24 hores de Le Mans de 1967, l'equip oficial d'Alpine i el satèl·lit Écurie Salvin-Calverson van entrar amb set A210 (cinc amb el motor de 1,3 litres, un amb un motor de 1,5 litres i un amb un motor d'1 litre) i un M64 (amb un motor d'1 litre). Els A210s de 1,3 i 1,5 litres van guanyar la seva classe, tot i que cap d'ells va guanyar un indici.