Durant la Guerra dels Trenta Anys, Suècia va conquerir aproximadament la meitat dels estats del Sacre Imperi Romà i va derrotar l'exèrcit imperial a la Batalla de Breitenfeld el 1631. Gustau Adolf va planejar convertir-se en el nou Emperador del Sacre Imperi Romà, governant una Escandinàvia unida i els estats del Sacre Imperi Romà, però va morir a la Batalla de Lützen el 1632. Després de la Batalla de Nördlingen
el 1634, l'única derrota militar significativa de Suècia de la guerra, el sentiment pro-suè entre els estats alemanys es va esvair. Aquestes províncies alemanyes es van excloure del poder suec una per una, deixant a Suècia amb només uns pocs territoris alemanys del nord: Pomerania sueca, Bremen-Verden i Wismar. De 1643 a 1645, durant els últims anys de la guerra, Suècia i Dinamarca-Noruega van lluitar en la Guerra de Torstenson. El resultat d'aquest conflicte i la conclusió de la Guerra dels Trenta Anys va ajudar a establir la Suècia de postguerra com una força principal a Europa.