Com els armenis, assiris i altres súbdits otomans
, els grecs de Trebisonda i la provincia russa del Caucas de Kars (que, el 1918, va tornar sota el control otomà) van patir massacres generalitzades i el que ara s'anomena neteja ètnica a principis del segle XX, primer pels joves turcs, i més tard per les forces kemalistes. En ambdós casos, el pretext era de nou que els grecs pontics i els armenis havien col·laborat o lluitat amb les forces dels seus correligionaris i "protectors" russos abans de la terminació de les hostilitats entre els dos imperis que van seguir a la Revolució d'Octubre. Les marxes de la mort a través del terreny muntanyós de Turquia, el treball forçat en el tristament famós "Amele Taburu" a Anatolia, i la matança per les bandes irregulars de Topal Osman van resultar en la mort de desenes de milers de grecs pontics durant el període de 1915 a 1922. El 1923, després de centenars d'anys, els que van quedar van ser expulsats de Turquia a Grècia com a part de l'intercanvi de població entre Grècia i Turquia definit pel Tractat de Lausana. En el seu llibre "Mar Negre", l'autor Neal Ascherson escriu: