Com a ciutadana romanesa a la Regència de Hongria, Vida estava sota supervisió contínua. Els seus estudis a l'Escola de Belles Arts d'Hongria van ser interromputs per períodes en un batalló de treball, tot i que va aconseguir escapar durant el setge de Budapest. Es va tornar a unir a l'exèrcit romanès i, al final de la Segona Guerra Mundial
, estava estacionat a Skalica. Tornant a Baia Mare, als seus trenta anys va emergir com un artista favorit del règim comunista de Romania i va esdevenir diputat a la Gran Assemblea Nacional, però va expressar crítiques als estàndards artístics del règim. Va intentar repetidament resistir l'ascens del realisme socialista, i va descriure l'expressionisme com un corrent més autènticament revolucionari.