Es demana a Kaji que lideri un grup de nous reclutes i és ascendit a soldat de primera classe. Accepta el seu encàrrec amb la condició que els seus homes seran separats d'un grup d'artilleris veterans, que practiquen una intensa crueltat com a càstig per les més lleugeres ofenses. Sovint prenent el càstig pels seus homes, Kaji és colpejat personalment moltes vegades per aquests veterans, malgrat la seva relació personal amb el segon tinent Kageyama. Desmoralitzat per la caiguda d'Okinawa i lluitant contínuament amb els veterans, Kaji i la majoria dels seus homes són enviats a un treball de cavar trinxeres de un mes. La seva feina és interrompuda per l'atac de l'exèrcit soviètic
que produeix grans baixes japoneses i la mort de Kageyama. Forçats a defensar un terreny pla amb poques fortificacions i armament lleuger, les tropes japoneses són sobrepassats pels tancs soviètics, i uns homes innombrables són morts. Kaji sobreviu a la batalla, però es veu obligat a matar a un soldat japonès enfadat amb les seves pròpies mans per evitar que els soldats soviètics descobreixin la seva posició. La pel·lícula acaba amb Kaji cridant "Sóc un monstre, però encara estic viu!" i corrent a la recerca desesperada de qualsevol altre supervivent japonès.