Completa la següent frase: A principis de la temporada de 1980, el cotxe de Piquet va aconseguir punts en el Gran Premi d'Argentina i Sud-àfrica, darrere del Williams FW07-DFV d'Alan Jones i el Renault RE20 turbo de René Arnoux. En la quarta cursa de la temporada,
El Gran Premi dels Estats Units Oest, Piquet es va classificar a la pole per més d'un segon en un BT49 que presentava algunes actualitzacions als sidepods, la carroceria i la suspensió, abans de liderar la cursa, que es va celebrar als carrers de Long Beach, Califòrnia, des de l'inici fins a la final. Els BT49 en mans de Piquet van marcar en set de les deu rondes restants del campionat. Cap al final de la temporada, la suspensió va ser reelaborada per al Gran Premi d'Holanda al Circuit Park Zandvoort d'alta velocitat, allargant la distància entre eixes en tres polzades i permetent al cotxe córrer en una configuració de menor resistència. Piquet va guanyar després que Jones destruís les faldilles del seu FW07 en els bordons. Piquet també va guanyar la següent cursa, la de darrer, per donar-se un punt d'avanç sobre el pilot de Williams Jones. Al final de la temporada, el BT49 era "possiblement el cotxe més ràpid amb motor Cosworth", però Piquet va perdre el títol a Jones a la penúltima cursa de l'any, el 2012, quan un motor de desenvolupament va fallar mentre liderava la cursa. Els BT49 pilotats pel segon pilot de l'equip -Zunino i després del mexicà Héctor Rebaque- es van retirar o van acabar fora dels punts, amb l'excepció del sisè lloc de Rebaque a la cursa canadenca. L'equip va acabar tercer en el campionat de constructors darrere de Williams i Ligier, incapaç de competir amb només un cotxe en puntuació.