Va començar a ser utilitzat pels grecs el 1913, amb la creació de l'estat albanès després de les guerres dels Balcans, i la incorporació en aquest últim del territori que va ser considerat per molts grecs com a geogràficament, històricament, culturalment i etnològicament connectat a la regió grega d'Epir des de l'antiguitat. A la primavera de 1914, la República Autònoma de l'Epir del Nord va ser proclamada pels grecs ètnics del territori i reconeguda pel govern albanès, tot i que va ser de curta durada, ja que Albània va caure amb l'inici de la Primera Guerra Mundial. Grècia va mantenir l'àrea entre 1914 i 1916 i va intentar, sense èxit, annexionar-la el març de 1916. El 1917 les forces gregues van ser expulsades de la zona per Itàlia, que es va fer càrrec de la major part d'Albània. La Conferència de Pau de París de 1919 va atorgar l'àrea a Grècia, però l'àrea va tornar al control albanès el novembre de 1921, després de la derrota de Grècia a la Guerra greco-turca. Durant el període d'entreguerres, les tensions van romandre altes a causa de les qüestions educatives que envoltaven la minoria grega a Albània. Després de la invasió d'Itàlia a Grècia
des del territori d'Albània el 1940 i l'èxit del contraatac grec, l'exèrcit grec va tenir breument l'Epir del Nord durant un període de sis mesos fins a la invasió alemanya de Grècia el 1941.