dialects) and East Shtokavian (transitional towards the Torlakian and the whole Bulgaro-Macedonian area) dialect bundles, and their subsequent spread at the expense of Chakavian and Kajkavian. As a result, Štokavian now covers an area larger than all the other dialects combined, and continues to make its progress in the enclaves where non-literary dialects are still being spoken. The differences among the dialects can be illustrated on the example of Schleicher's fable. Diacritic signs are used to show the difference in accents and prosody, which are often quite significant, but which are not reflected in the usual orthography. Neo-Štokavian Ijekavian/Ekavian Óvca i kònji Óvca koja níje ìmala vȕnē vȉd(j)ela je kònje na br(ij)égu. Jèdan je òd njīh vȗkao téška kȍla, drȕgī je nòsio vèliku vrȅću, a trȅćī je nòsio čòv(j)eka. Óvca rȅče kònjima: «Sȑce me bòlī glȅdajūći čòv(j)eka kako jȁšē na kònju». A kònji rȅkoše: «Slȕšāj, ȏvco, nȃs sȑca bòlē kada vȉdīmo da čòv(j)ek, gospòdār, rȃdī vȕnu od ovácā i prȁvī òd(j)eću zá se. I ȍndā óvca nȇmā vȉše vȕnē. Čȗvši tō, óvca pȍb(j)eže ȕ polje. Old Štokavian (Orubica, Posavina): Óvca i kònji Óvca kòjā nî ìmala vȕnē vȉdla kònje na brîgu. Jèdān od njȉjū vũkō tȇška kȍla, drȕgī nosȉjo vȅlikū vrȅću, a trȅćī nosȉjo čovȉka. Óvca kȃza kȍnjima: «Svȅ me bolĩ kad glȅdām kako čòvik na kònju jȁšī». A kònji kāzȁše: «Slȕšāj, ȏvco, nãs sȑca bolũ kad vȉdīmo da čòvik, gȁzda, prȁvī vȕnu od ovãc i prȁvī rȍbu zá se od njẽ. I ȍndā ōvcȁ néma vȉšē vȕnē. Kad tȏ čȕ ōvcȁ, ȕteče ȕ polje. Čakavian (Matulji near Rijeka): Ovcȁ i konjı̏ Ovcȁ kȃ ni imȅla vȕni vȉdela je konjȉ na brȇge. Jedȃn je vȗkal tȇški vȏz, drȕgi je nosîl vȅlu vrȅt'u, a trȅt'i je nosîl čovȅka. Ovcȁ je reklȁ konjȇn: «Sȑce me bolĩ dok glȅdan čovȅka kako jȁše na konjȅ». A konjȉ su reklȉ: «Poslȕšaj, ovcȁ, nȃs sȑca bolẽ kad vȉdimo da čovȅk, gospodãr dȅla vȕnu od ovãc i dȅla rȍbu zȃ se. I ȍnda ovcȁ nĩma vȉše vȕni. Kad je tȏ čȕla, ovcȁ je pobȅgla va pȍje. Kajkavian (Marija Bistrica): õfca i kȍjni õfca tera nı̃je imȅ̩la vȕne vȉdla je kȍjne na briẽgu. Jȇn od nîh je vlẽ̩ke̩l tẽška kȍla, drȕgi je nȍsil vȅliku vrȅ̩ču, a trẽjti je nȍsil čovȅ̩ka. õfca je rȇkla kȍjnem: «Sȑce me bolĩ kad vîdim čovȅka kak jȃše na kȍjnu». A kȍjni su rȇkli: «Poslȕhni, õfca, nȃs sȑca bolĩju kad vîdime da čȍve̩k, gospodãr,