Hjærner ej forstaa Jeg er Lærkesangen paa et Straa, Livets Rytme døbt i Sommerdræ, mer end Gumlekost for Øg og Fæ. Søndenvinden, o! han har mig kjær; derfor kan han aldrig la’ mig vær’, smyger sig med Hvisken til mig ind nu ved højre, nu ved venstre Kind. Naar han puster paa min gule Top, maa jeg vugge med ham ned og op, indtil alle mine Bjælder gaar, som naar gyldne Hamre sammen slaar. Juniregnen gjorde myg min Muld, Julisolen gav mig af sit Guld, Sundhed risler mig i Top og Skaft. Det er derfra Plagen har sin Kraft. Jeg er Ven med Dug og Grødevejr, Ven med Landets lyse Bøgetræer, Ven med al den danske Sæd, som gror øst for Hav som vest for Sund og Fjord. Jeg faar Solens sidste lange Blink, før den dukker ned bag gullig Brink, og naar Aftenklokken ringer Fred, staar jeg paa min Taa og ringler med. Jeg skal ringle Barnet til dets Seng, ringle Taagen op af Sump og Eng, ringle Freden over Hjemmet ind, ringle Bønnen frem i fromme Sind. Jeg er Havren. Mine Bjælder gaar over lyse Vange Aar for Aar, ringler om, hvor Sang og Kjærve gror herligt sammen paa den danske Jord. Jeppe Aakjær Trimmed poem in Danish JEG ER HAVREN Jeg er havren. Jeg har bjælder på, mer end tyve, tror jeg, på hvert strå. Bonden kalder dem for mine fold. Gud velsigne ham, den bondeknold! Jeg blev sået, mens glade lærker sang over grønne banker dagen lang; humlen brumled dybt sin melodi, og et rylefløjt gled ind deri. Mens i dug jeg groede fod for fod, groede sangen sammen med min rod; den, som ydmyg lægger øret til, hører lærkens triller i mit spil. Det kan kolde hjerner ej forstå: Jeg er lærkesangen på et strå, livets rytme døbt i sommerdræ, mer end gumlekost for øg og fæ. Jeg er ven med dug og grødevejr. ven med landets lyse bøgetræer, ven med al den danske sæd, som gror øst for hav og vest for sund og fjord. Jeg får solens sidste lange blink, før den dukker ned bag gullig brink, og når aftenklokken ringer fred, står jeg på min tå og ringler med. Jeg skal ringle barnet til dets seng, ringle tågen op af sump og eng, ringle freden over hjemmet ind, ringle bønnen frem i fromme sind. Jeg er havren. Mine bjælder går over lyse