L 323/6 Euroopan unionin virallinen lehti 26.10.2004 KOMISSION ASETUS (EY) N:o 1851/2004, annettu 25 päivänä lokakuuta 2004, yhteisön menettelystä eläinlääkejäämien enimmäismäärien vahvistamiseksi eläinperäisissä elintarvik- keissa annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2377/90 liitteen I muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon yhteisön menettelystä eläinlääkejäämien enim- mäismäärien vahvistamiseksi eläinperäisissä elintarvikkeissa 26 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2377]90 (!) ja erityisesti sen 7 ja 8 artiklan, sekä katsoo seuraavaa: Asetuksen (ETY) N:o 2377/90 mukaisesti jäämien enim- mäismäärät olisi vahvistettava kaikille farmakologisesti vaikuttaville aineille, joita käytetään yhteisössä elintarvik- keita tuottaville eläimille annettaviksi tarkoitetuissa eläin- lääkkeissä. Jäämien enimmäismäärät olisi vahvistettava sen jälkeen, kun eläinlääkekomitea (CVMP) on tutkinut kaikki asiaan liittyvät tiedot kyseisen aineen jäämien turvallisuudesta eläinperäisten elintarvikkeiden kuluttajalle ja niiden vai- kutuksesta elintarvikkeiden teolliseen jalostukseen. Fläinperäisissä elintarvikkeissa olevien eläinlääkejäämien enimmäismääriä vahvistettaessa olisi määriteltävä ne eläinlajit, joissa jäämiä voi esiintyä, hoidetusta eläimestä saatu elintarvike (kohdekudos) ja jäämien valvonnan kan- nalta merkityksellisen jäämän (merkkijäämä) luonne. Jäämien seurannassa sovellettavan yhteisön lainsäädän- nön mukaisesti jäämien enimmäisarvot on yleensä vah- vistettava kohdekudoksena olevalle maksalle tai munuai- sille. Koska maksa ja munuaiset usein poistetaan kansain- välisessä kaupassa olevista ruhoista, jäämien enimmäisar- vot olisi kuitenkin aina määriteltävä myös lihas- tai ras- vakudokselle. Munivalle siipikarjalle, maitoa tuottaville eläimille tai me- hiläisille annettavaksi tarkoitettujen eläinlääkkeiden jää- mien enimmäismäärät olisi vahvistettava myös munille, maidolle ja hunajalle. () EYVL L 224, 18.8.1990, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 1646/2004 (EUVL L 296, 21.9.2004, s. 5). (6) (10) Asetuksessa (ETY) N:o 2377]90 säädetään, että jäämien enimmäismäärien vahvistaminen ei millään tavoin estä muiden asiaan liittyvien yhteisön säännösten sovelta- mista. Asetuksen (ETY) N:o 2377/90 liitettä III muutettiin ko- mission asetuksella (EY) N:o 997/1999 (?) eläinlääkintä- komitean lausunnon mukaisesti siten, että se sisältää mo- rantelin jäämien väliaikaiset enimmäismäärät, jotta tieteel- liset tutkimukset, jotka koskivat erityisesti merkkijäämää ja analyyttistä menetelmää morantelijäämien määrittämi- seksi kohdekudoksessa, voitiin saattaa loppuun. Jäämien enimmäismäärien soveltamisaikaa pidennettiin myöhem- min komission asetuksella (EY) N:o 1322/2001 (), jotta hakija sai lisäaikaa pyydettyjen tutkimusten loppuunsaat- tamiseksi. Fläinlääkintäkomitea arvioi merkkijäämästä pyydetyt tie- dot ja analyyttisen menetelmän, ja totesi, etteivät ne ol- leet täysin Lääkkeisiin sovellettavat säännöt Euroopan unionissa -julkaisun niteessä 8 olevien vaatimusten mu- kaisia. Menetelmän katsottiin kuitenkin olevan täysin pe- rusteltu nautojen ja lampaiden lihaksille ja maidolle sekä munuaiselle tai maksalle. Fläinlääkintäkomitea ehdotti myöhemmin, että moranteli lisätään asetuksen (ETY) N:o 2377]90 liitteeseen II, koska morantelijäämät häviä- vät nopeasti ja sen vuoksi kansanterveyden suojelun vaa- timukset eivät edellyttäneet jäämien enimmäismäärien vahvistamista. Koska lääkehoitoa saaneista eläimistä saatujen elintarvik- keiden morantelijäämät voivat ylittää hyväksyttävän päi- vittäisen annoksen 24 tunnin kuluttua lääkkeen annos- tuksesta, on katsottu välttämättömäksi kuluttajien turval- lisuuden vuoksi ja jotta voidaan määritellä morantelia sisältävien eläinlääkkeiden riittävät varoajat, vahvistaa jää- mien enimmäismäärät siten, että otetaan huomioon aiemmin vahvistetut enimmäismäärät. Moranteli on farmakologisesti aktiivinen matolääkeaine, jota on käytetty eläinlääkkeenä sukkulamatoja ja heisima- toja vastaan elintarvikkeita tuottaville eläinlajeille merkit- tävän ajan. Vastustuskyvyn kehittymisen mahdollisuuden vuoksi on katsottu, että edelleen olisi voitava käyttää useita hoitomahdollisuuksia. (2) EYVL L 122, 12.5.1999, s. 24. ()) EYVL L 177, 30.6.2001, s. 52.