22.10.2008 Euroopan unionin virallinen lehti L 279/13 KOMISSION ASETUS (EY) N:o 1034/2008, annettu 21 päivänä lokakuuta 2008, neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä maksajavirastojen ja muiden = elinten hyväksymisen — sekä — maataloustukirahaston — ja maaseuturahaston tilien tarkastamisen ja hyväksymisen osalta annetun asetuksen (EY) N:o 885/2006 muuttamisesta EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä kesäkuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 (!) ja erityisesti sen 42 artiklan, sekä katsoo seuraavaa: (1) — Jäsenvaltioiden on asetuksen (EY) N:o 1290/2005 9 artik- lan 1 kohdan a alakohdan iii alakohdan mukaisesti pe- rittävä takaisin väärinkäytösten tai laiminlyöntien vuoksi menetetyt varat. Saman asetuksen 32 artiklan 6 kohdan ja 33 artiklan 7 kohdan nojalla jäsenvaltiot voivat kui- tenkin jättää takaisinperinnän suorittamatta, jos takaisin- perinnästä aiheutuneet ja ennakoitavat kustannukset ovat yhteensä suuremmat kuin takaisin perittävä määrä. Ky- seisten säännösten tehokkaan ja asianmukaisen sovelta- misen varmistamiseksi on aiheellista vahvistaa tietty raja- arvo, jonka alittuessa jäsenvaltioiden ei edellytetä suorit- tavan takaisinperintää. Kyseiseksi raja-arvoksi olisi vahvis- tettava 100 euroa ilman korkoja, sillä tätä raja-arvoa pienempiä määriä koskevien perintätapausten osuus on selvästi alle 0,1 prosenttia kaikista aiheettomasti makse- tuista määristä, jotka jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet komis- siolle komission asetuksen (EY) N:o 885/2006 (?) 6 artik- lan h alakohdan nojalla. Raja-arvon vahvistamisen ei pi- täisi estää jäsenvaltioita soveltamasta edellä tarkoitettuja säännöksiä yli 100 euron suuruisiin tapauksiin, jos ne on asianmukaisesti perusteltu. (2) — Tässä asetuksessa vahvistettua de minimis -sääntöä ei pi- täisi soveltaa tuen vähennyksiin ja tuen ulkopuolelle jät- tämisiin, joita jäsenvaltiot määräävät tuensaajille täyden- tävien ehtojen alalla yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä 29 päivänä syyskuuta 2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (?) 6 artiklan 1 kohdan perusteella, koska kyseisen asetuksen 6 artiklan 3 kohdassa säädetään erityisjärjestelystä, jonka mukaan alle 100 euron suuruisia vähennyksiä tai tuen ulkopuolelle jättämisiä ei sovelleta. (3) — Jäsenvaltioiden velvollisuus periä takaisin yli 100 euron suuruiset aiheettomasti maksetut määrät voidaan panna (1) EUVL L 209, 11.8.2005, s. 1. (2) EUVL L 171, 23.6.2006, s. 90. ()) EUVL L 270, 21.10.2003, s. 1. täytäntöön eri tavoin. Toimiva ja kustannustehokas keino on vähentää saatavat velalliselle tulevaisuudessa suoritet- tavista maksuista, kun velka on todettu kansallisen lain- säädännön mukaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen täytän- töönpanotoimien soveltamista. Tämän menettelyn sovel- taminen olisi sen vuoksi tehtävä jäsenvaltioille pakolli- seksi. Sen vuoksi asetusta (EY) N:o 885/2006 olisi muutettava. Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat maatalous- rahastojen komitean lausunnon mukaiset, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla Lisätään asetukseen (EY) N:o 885/2006 1 a luku seuraavasti: ”I a LUKU SAATAVIEN PERINTÄ 5 a artikla De minimis -sääntö Asetuksen (EY) N:o 1290/2005 32 artiklan 6 kohdan a alakohdan ja 33 artiklan 7 kohdan edellytysten katsotaan täyttyvän, jos tuensaajalta takaisin perittävä määrä on tuki- järjestelmässä myönnetyn yksittäisen tuen osalta ja ilman korkoja alle 100 euroa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (*) 6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan soveltamista. 5 b artikla Perintämenetelmä Jäsenvaltioiden on vähennettävä tuensaajan vielä maksamatta oleva, kansallisen lainsäädännön mukaisesti todettu velka sen takaisin perinnästä vastuussa olevan maksajaviraston samalle tuensaajalle tulevaisuudessa suorittamista maksuista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden kansallisessa lainsäädän- nössä säädettyjen täytäntöönpanotoimien soveltamista. (*) EUVL L 270, 21.10.2003, s. 1.”