L 181/12 Euroopan unionin virallinen lehti 19.7.2003 KOMISSION ASETUS (EY) N:o 1291/2003, annettu 18 päivänä heinäkuuta 2003, tiettyjen nimitysten kirjaamisesta maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2081/92 säädettyyn ”Suojattujen alkuperänimitysten ja suojattujen maantieteellisten merkintöjen rekis- teriin” annetun asetuksen (EY) N:o 2400/96 liitteen täydentämisestä (pane di Altamura) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimi- tysten suojasta 14 päivänä heinäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2081/92 ('), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 806/2003 (?), ja erityisesti sen 6 artiklan 3 ja 4 kohdan, sekä katsoo seuraavaa: (1) Italia on lähettänyt komissiolle hakemuksen nimityksen ”pane di Altamura” rekisteröimiseksi suojattuna alku- peränimityksenä asetuksen (ETY) N:o 2081/92 5 artiklan mukaisesti. Mainitun asetuksen 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti on todettu, että hakemus on asetuksen säännösten mukainen ja että siinä on kaikki sen 4 artiklassa edelly- tetyt tiedot. Kreikka toimitti komissiolle asetuksen (ETY) N:o 2081/ 92 7 artiklan mukaisen vastaväitteen sen jälkeen, kun Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (?) oli julkaistu pane di — Altamuran — -nimityksen — rekisteröintihakemusta koskevat pääkohdat. Vastaväite koski asetuksen 2 artik- lassa säädettyjen edellytysten noudattamatta jättämistä. Alkuperänimityksen tapauksessa tuotannon, jalostuksen ja käsittelyn on tapahduttava rajatulla maantieteellisellä alueella. Eritelmän mukaan pane di Altamura -leivän raaka-aineena käytettävä jauho tulee kuitenkin viidestä eri kunnasta: Altamurasta, Gravina di Pugliasta, Poggior- sinista, Spinazzolasta ja Minervo Murgesta, vaikka leiväksi jalostaminen onkin rajattu Altamuran kunnan alueelle. Portugali toimitti komissiolle asetuksen (ETY) N:o 2081/ 92 7 artiklan mukaisen vastaväitteen sen jälkeen, kun Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä oli julkaistu pane di Altamura -nimityksen rekisteröintihakemusta koskevat pääkohdat. Vastaväite koski samoja seikkoja kuin Kreikan esittämä vastaväite. Lisäksi siinä todettiin, että rekisteröintiä olisi ollut haettava suojattuna maantieteelli- senä merkintänä eikä suojattuna alkuperänimityksenä. () EYVL L 208, 24.7.1992, s. 1. () EUVL L 122, 16.5.2003, s. 1. () EYVL C 156, 30.5.2001, s. 10. (5) (10) Kreikan ja Portugalin vastaväitteet voitiin hyväksyä mainitun asetuksen 7 artiklan 4 kohdan mukaisesti. Komissio kehotti kyseisiä jäsenvaltioita sopimaan asiasta keskenään noudattaen sisäisiä menettelyjään. Italia vastasi Kreikan ja Portugalin esittämiin vastaväittei- siin todeten olevansa samaa mieltä tehdyistä havain- noista. Se lisäsi, että raaka-aineen tuotanto- ja jauhamisa- lueen sekä leivän tuotantoalueen erilaiset rajaamiset johtuivat yksinomaan asiavirheestä ja toimitti rajattua maantieteellistä aluetta koskevan uudelleen laaditun yhteenvedon kappaleen, jonka mukaan pane di Altamura -leivän tuotantoalue on sama kuin raaka-aineen tuotan- toalue. Kreikka vastasi, ettei se vastustanut enää pane di Alta- mura -nimityksen rekisteröintiä. Portugali vastasi olevansa edelleen eri mieltä pane di Altamura -nimityksen rekisteröinnistä alkuperänimityk- senä. Sen mielestä oli epäasianmukaista, että maantieteel- linen nimi ”Altamura” voi viitata tuotteeseen, joka on peräisin edellä mainittujen viiden kunnan alueelta. Lisäksi yhteenveto sisälsi todisteita, joiden mukaan juuri Altamuran kunta on tunnettu kyseisen leivän valmistuk- sesta eikä suinkaan koko viiden kunnan muodostama alue. Se katsoi näiden eri syiden vuoksi, että nimitys olisi pitänyt — rekisteröidä — suojattuna — maantieteellisenä merkintänä. Italia toimitti komissiolle nimityksen ”pane di Altamura” rekisteröimistä alkuperänimityksenä koskevan hake- muksen, johon oli tehty joitain muutoksia alkuperäiseen hakemukseen — verrattuna. Muutetussa hakemuksessa leivän tuotantoalue vastaa edellä mainittujen viiden kunnan aluetta ja on näin ollen sama kuin raaka-aineen tuotantoalue. Koska Italian ja Portugalin välillä ei saavutettu yksimieli- syyttä kolmen kuukauden kuluessa, komission oli tehtävä päätös 15 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.