L 131/114 Euroopan unionin virallinen lehti 28.5.2009 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2009/18/EY, annettu 23 päivänä huhtikuuta 2009, meriliikennealan onnettomuuksien tutkinnan perusperiaatteista ja neuvoston direktiivin 1999/35/EY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/59/EY muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, (3) Euroopan parlamentti on meriturvallisuuden parantami- jotka sesta 21 päivänä huhtikuuta 2004 antamassaan päätös- ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 80 artiklan 2 kohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausun- non ('), ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon (%), (5) noudattavat  perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä, ottaen huomioon sovittelukomitean 3 päivänä hel- mikuuta 2009 hyväksymän yhteisen tekstin (?), (6) sekä katsovat seuraavaa: (1) — Euroopan meriliikenteen turvallisuus olisi pidettävä ylei- sesti korkealla tasolla, ja merionnettomuuksien ja merellä sattuvien vaaratilanteiden määrää olisi pyrittävä vähentä- mään kaikin tavoin. (2) — Merionnettomuuksien ripeä tekninen tutkiminen paran- (7) taa meriturvallisuutta, koska sen avulla voidaan ehkäistä ihmishenkien menetykseen, alusten menetykseen ja me- riympäristön pilaantumiseen johtaneiden onnettomuuk- sien toistuminen. (') EUVL C 318, 23.12.2006, s. 195. (?) EUVL C 229, 22.9.2006, s. 38. (?) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 25. huhtikuuta 2007 (EUVL € 74 E, 30.3.2008, s. 546), neuvoston yhteinen kanta, hy- väksytty 6. kesäkuuta 2008 (EUVL C 184 E, 22.7.2008, s. 23), Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu 24. syyskuuta 2008 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), neuvoston päätös, tehty 26. hel- mikuuta 2009, ja Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselma, annettu 11. maaliskuuta 2009 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä). lauselmassa (*) kehottanut komissiota antamaan direktii- viehdotuksen merionnettomuuksien tutkinnasta. Joulukuun 10 päivänä 1982 tehdyn Yhdistyneiden Kan- sakuntien merioikeusyleissopimuksen, jäljempänä 'UNC- LOS-yleissopimus', 2 artiklassa vahvistetaan rantavaltioi- den oikeus tutkia syyt niiden aluemerillä tapahtuviin me- rionnettomuuksiin, jotka voivat aiheuttaa vaaraa ihmis- hengelle tai ympäristölle, koskevat kyseisen rantavaltion etsintä- ja pelastusviranomaisia tai vaikuttavat muulla ta- voin kyseiseen rantavaltioon. UNCLOS-yleissopimuksen 94 artiklassa vahvistetaan, että lippuvaltiot — tutkituttavat — asianmukaisen — pätevyyden omaavalla henkilöllä tai henkilöillä tietyt aavalla merellä tapahtuneet merivahingot tai -onnettomuudet. Ihmishengen turvallisuudesta merellä 1 päivänä marras- kuuta 1974 tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen, jäl- jempänä 'SOLAS 74, I luvun 21 säännössä, 5 päivänä huhtikuuta 1966 tehdyssä kansainvälisessä lastiviivayleis- sopimuksessa sekä alusten aiheuttaman meren pilaantu- misen ehkäisemisestä 2 päivänä marraskuuta 1973 teh- dyssä kansainvälisessä yleissopimuksessa vahvistetaan lip- puvaltioiden velvollisuudet tutkia onnettomuudet ja toi- mittaa merkitykselliset tulokset Kansainväliselle meren- kulkujärjestölle (IMO). Marraskuun 29 päivänä 2007 annettuun IMO:n yleisko- kouksen päätöslauselmaan A.996(25) liitetyssä IMO:n velvoittavien asiakirjojen täytäntöönpanoa koskevassa säännöstössä muistutetaan lippuvaltioiden velvollisuu- desta varmistaa, että meriturvallisuutta koskeva tutkinta teetetään tutkijoilla, joilla on asianmukainen pätevyys sekä merionnettomuuksiin ja merellä sattuviin vaaratilan- teisiin liittyviä seikkoja koskeva asiantuntemus. Maini- tussa säännöstössä edellytetään myös, että lippuvaltiot ovat valmiita asettamaan tätä tarkoitusta varten käyttöön päteviä tutkijoita riippumatta siitä, missä onnettomuus tai vaaratilanne on tapahtunut. () EUVL € 104 E, 30.4.2004, s. 730.