words: 19.2.2011 Europeiska unionens officiella tidning L 46/47 KOMMISSIONENS BESLUT av den 18 februari 2011 om avslutande av räkenskaperna för ett utbetalningsställe i Italien beträffande utgifter som finansierats av garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) avseende räkenskapsåret 2006 [delgivet med nr K(2011) 911] (Endast den italienska texten är giltig) (2011/113/EU) EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions- sätt, med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1258/1999 av den 17 maj 1999 om finansiering av den gemensamma jordbruks- politiken (!), särskilt artikel 7.3, med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1290/2005 av den 21 juni 2005 om finansieringen av den gemensamma jord- brukspolitiken (?), särskilt artiklarna 30 och 32.8, efter samråd med kommittén för jordbruksfonderna, och av följande skäl: (1) — Genom =<kommissionens — beslut — 2007/327/EG (), 2008/394/EG (") och 2010/61/EU (7) avslutades, för rä- kenskapsåret 2006, räkenskaperna för alla utbetalnings- ställen utom för det italienska utbetalningsstället ARBEA. (2) — Efter det att nya uppgifter lämnats och ytterligare kont- roller utförts kan kommissionen nu fatta ett beslut om huruvida de räkenskaper som lämnats in av det italienska utbetalningsstället ARBEA är fullständiga, exakta och kor- rekta. (3) — I artikel 7.1 andra stycket i kommissionens förordning (EG) nr 1663/95 av den 7 juli 1995 om tillämpnings- föreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 729/70 i fråga om förfarandet vid avslutande av räkenskaperna för ga- rantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garanti- fonden för jordbruket (EUGFJ) (") föreskrivs att de belopp (!) EGT L 160, 26.6.1999, s. 103. (2) EUT L 209, 11.8.2005, s. 1. (2) EUT L 122, 11.5.2007, s. 51. (4) EUT L 139, 29.5.2008, s. 22. (7) EUT L 34, 5.2.2010, s. 33. (5) EGT L 158, 8.7.1995, s. 6. som ska återbetalas av eller utbetalas till varje medlems- stat, i enlighet med det beslut om godkännande av räken- skaper som avses i första stycket, ska fastställas genom att man drar av de förskott som betalats för det aktuella räkenskapsåret, dvs. 2006, från den kostnad som god- känts för samma år enligt första stycket. Sådana belopp ska dras ifrån eller läggas till förskotten från och med andra månaden efter den månad då beslutet om godkän- nande av räkenskaperna fattas. Enligt artikel 32.5 i förordning (EG) nr 1290/2005 ska de ekonomiska följderna av utebliven indrivning vid o- egentligheter bäras till 50 26 av den berörda medlemssta- ten och till 50 46 av EU-budgeten om ingen indrivning har ägt rum inom fyra år efter det datum då det första administrativa eller rättsliga konstaterandet av oegentlig- heterna gjordes, eller inom åtta år om indrivningen ingår i ett rättsligt förfarande vid det nationella rättsväsendet. I artikel 32.3 i samma förordning åläggs medlemsstaterna att tillsammans med årsräkenskaperna lämna in en sam- manfattande redovisning till kommissionen av de för- faranden för återkrav som har inletts med anledning av oegentligheter. Tillämpningsföreskrifterna för medlems- staternas rapporteringsskyldighet när det gäller de belopp som ska återkrävas fastställs i kommissionens förordning (EG) nr 885/2006 av den 21 juni 2006 om tillämpnings- föreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1290/2005 när det gäller godkännande av utbetalningsställen och andra organ och avslutande av räkenskaperna för EGFJ och EJFLU (7). I bilaga III till den förordningen finns mallar för de tabeller 1 och 2 som medlemsstaterna skulle lämna in 2007. På grundval av de tabeller som medlems- staterna fyller i bör kommissionen besluta vilka de eko- nomiska följderna blir om ingen indrivning har ägt rum inom fyra respektive åtta år. Detta beslut föregriper inte senare beslut om överensstämmelse enligt artikel 32.8 i förordning (EG) nr 1290/2005. Enligt artikel 32.6 i förordning (EG) nr 1290/20053 får medlemsstaterna besluta att inte fullfölja en indrivning. Ett sådant beslut får fattas endast om de redan åsamkade och förväntade kostnaderna för indrivningen tillsammans överstiger den summa som ska drivas in, eller om det visar sig omöjligt att genomföra indrivning därför att gäldenären eller de personer som är juridiskt ansvariga för oegentligheten är oförmögna att betala, vilket har fastställts enligt den berörda medlemsstatens nationella lagstiftning. Om ett sådant beslut har fattats inom fyra (") EUT L 171, 23.6.2006, s. 90.