words: 28.2.2011 Europeiska unionens officiella tidning L 55/13 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions- sätt, särskilt artikel 291.3, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de natio- nella parlamenten, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (!), och av följande skäl: (1) När det krävs enhetliga villkor för genomförande av unionens rättsligt bindande akter, ska kommissionen el- ler, i särskilda vederbörligen motiverade fall och i de fall som anges i artiklarna 24 och 26 i fördraget om Euro- peiska unionen, rådet tilldelas genomförandebefogenheter genom dessa akter (nedan kallade grundläggande akter). Det är upp till lagstiftaren att med avseende på varje enskild grundläggande akt besluta, med full respekt för de kriterier som anges i fördraget om Europeiska unio- nens funktionssätt (EUF-fördraget), huruvida kommissio- nen ska tilldelas genomförandebefogenheter i enlighet med artikel 291.2 i EUF-fördraget. Hittills har kommissionens utövande av sina genom- förandebefogenheter reglerats genom  rådets beslut 1999/468/EG (2). Enligt EUF-fördraget åläggs nu Europaparlamentet och rådet att fastställa allmänna regler och principer för med- lemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter. Det är nödvändigt att säkerställa att förfarandena för denna kontroll är tydliga, effektiva och står i proportion till den typ av genomförandeakt det gäller, och att de återspeglar de institutionella kraven i EUF-fördraget samt erfarenheterna av och den gängse praxis som följts vid genomförandet av beslut 1999/468/EG. (!) Europaparlamentets ståndpunkt av den 16 december 2010 (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av den 14 februari 2011. (?) EGT L 184, 17.7.1999, s. 23. (6) (10) (11) (12) I de grundläggande akter enligt vilka det krävs att med- lemsstaterna kontrollerar kommissionens antagande av genomförandeakter är det lämpligt att i detta syfte inrätta kommittéer sammansatta av företrädarna för medlems- staterna och med kommissionen som ordförande. Vid behov bör kontrollmekanismen inbegripa ett hän- skjutande till en omprövningskommitté, som bör sam- manträda på lämplig nivå. I förenklingssyfte bör kommissionen utöva sina genom- förandebefogenheter i enlighet med ett av endast två för- faranden, nämligen det rådgivande förfarandet eller granskningsförfarandet. Av ytterligare förenklingsskäl bör gemensamma förfaran- deregler gälla för kommittéerna, däribland centrala be- stämmelser för hur kommittéerna ska arbeta och om möjligheten att avge ett yttrande genom skriftligt för- farande. Det bör fastställas kriterier för att avgöra vilket förfarande som ska användas vid kommissionens antagande av ge- nomförandeakter. För att skapa större konsekvens bör förfarandekraven stå i proportion till den typ av genom- förandeakter som ska antas och deras verkan. Granskningsförfarandet bör i synnerhet tillämpas på an- tagande av akter med allmän räckvidd som syftar till att genomföra grundläggande rättsakter och särskilda ge- nomförandeakter som kan få betydande konsekvenser. Det förfarandet bör säkerställa att genomförandeakter inte kan antas av kommissionen om de inte överensstäm- mer med kommitténs yttrande, utom vid mycket excep- tionella omständigheter då de kan tillämpas under en begränsad tid. Förfarandet bör också säkerställa att kom- missionen har möjlighet att se över utkasten till genom- förandeakter i de fall då kommittén inte avger något yttrande, med beaktande av de åsikter som framförts i kommittén. Under förutsättning att den grundläggande akten tilldelar kommissionen genomförandebefogenheter som rör pro- gram som har betydande budgetkonsekvenser eller som riktas till tredjeländer, bör granskningsförfarandet tilläm- pas.