words: L 59/14 Europeiska unionens officiella tidning 1.3.2012 BESLUT KOMMISSIONENS BESLUT av den 13 juli 2011 om avgifter till förmån för Interbev [delgivet med nr C(2011) 4923] (Endast den franska texten är giltig) (2012/131/EU) EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions- sätt, särskilt artikel 108.2 första stycket (!), efter att i enlighet med nämnda artikel ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig och med beaktande av dessa synpunkter, och av följande skäl: I. FÖRFARANDE Efter att ha mottagit upplysningar om den berörda åt- gärden ställde Europeiska kommissionen frågor till de franska myndigheterna i en skrivelse av den 2 oktober 2001. Frankrikes ständiga representation vid Europeiska unionen svarade kommissionen genom en skrivelse av den 9 november 2001. Åtgärden hade genomförts utan förhandstillstånd från kommissionen, varför den fördes in i registret över icke anmält stöd med nummer NN 39/03. Kommissionen inledde det förfarande som anges i arti- kel 108.2 i EUF-fördraget beträffande det berörda stödet genom beslut K(2003) 2057 slutlig av den 9 juli 2003. Beslutet om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska  unionens  officiella tidning (2). Kommissionen har uppmanat övriga medlemsstater och berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödet i fråga. Kommissionen har inte fått in några synpunkter från berörda parter. De franska myndigheterna översände sina synpunkter genom skrivelser av den 8 och 10 okto- ber 2003 samt den 13 september och den 29 november 20035. (!') Med verkan från och med den 1 december 2009 har artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget ersatts av artikel 107 respektive artikel 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). In- nehållet i bestämmelserna är dock i sak oförändrat. I detta beslut bör hänvisningar till artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget i förekom- mande fall förstås som hänvisningar till artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget. () Kommissionens beslut K(2003) 2057 slutlig av den 9 juli 2003 (EUT C 189, 9.8.2003, s. 21). (5) Den 25 februari 2011 översändes en begäran om kom- pletterande upplysningar till Frankrike och ett möte hölls den 29 mars 2011. De franska myndigheterna svarade genom en skrivelse av den 24 maj 2011. II. BESKRIVNING AV DEN AKTUELLA ÅTGÄRDEN 1. AVGIFTER TILL FÖRMÅN FÖR INTERBEV 1.1 BRANSCHÖVERGRIPANDE SAMMANSLUTNINGAR OCH SYSTEMET MED - FRIVILLIGA AVGIFTER SOM HAR GJORTS OBLIGATORISKA Branschövergripande sammanslutningar är grupperingar av aktörer som är representativa för olika yrkesgrupper inom en produktionskedja på jordbruksområdet, i före- kommande fall inbegripet såväl produktion som bearbet- ning, saluföring och distribution, och som har erkänts som branschövergripande sammanslutningar av den be- höriga administrativa myndigheten. De branschövergri- pande sammanslutningarnas existens, uppdrag och funk- tion regleras genom artiklarna L.631-1 och följande i den franska landsbygdslagen (Code rural). För att en sådan gruppering ska erkännas måste de behöriga myndighe- terna kontrollera att olika villkor är uppfyllda, bland an- nat att grupperingens stadga är förenlig med lagen (ar- tikel L.632-1 i landsbygdslagen) och att de organisatio- ner som ingår i den branschövergripande sammanslut- ningen är representativa. De branschövergripande sammanslutningarna har som mål att bedriva verksamhet som främjar samtliga aktörer inom en produktionskedja och de får ingå avtal i det syftet. Dessa avtal och de frivilliga avgifter som har tagits ut för att finansiera de verksamheter som föreskrivs i sådana avtal kan göras obligatoriska (”utvidgas”) genom interministeriellt beslut för samtliga aktörer i produk- tionskedjan, oavsett om de är medlemmar i en godkänd branschövergripande sammanslutning eller ej, om de uppfyller de mål som anges i förteckningen i lagen. Syftet med avtalen är främst att förbättra kunskapen om mark- naden, förbindelserna mellan aktörerna samt kvaliteten hos och marknadsföringen av produkterna. Enligt lands- bygdslagen får avtalen endast utvidgas om de är av ”ge- mensamt intresse” baserat på verksamheter som är ”för- enliga med det allmänna intresset och förenliga med bestämmelserna i den gemensamma jordbrukspolitiken” (se artikel L.632-3 i landsbygdslagen).