words: L 335/36 Europeiska unionens officiella tidning 18.12.2010 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EU) nr 1217/2010 av den 14 december 2010 om tillämpningen av artikel 101.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på vissa grupper av forsknings- och utvecklingsavtal (Text av betydelse för EES) EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions- sätt, med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 2821/71 av den 20 december 1971 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden (!), efter att ha offentliggjort ett utkast till denna förordning, efter samråd med rådgivande kommittén för kartell- och mo- nopolfrågor, och av följande skäl: (1) — Förordning (EEG) nr 2821/71 ger kommissionen befo- genhet att genom förordning tillämpa artikel 101.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (") på vissa grupper av avtal, beslut och samordnade förfaran- den som omfattas av artikel 101.1 i fördraget och som gäller forskning och utveckling avseende produkter, tek- nik eller metoder före stadiet för industriell tillämpning och utnyttjande av resultaten, inklusive bestämmelser om immateriella rättigheter. (2) — Enligt artikel 179.2 i fördraget ska unionen stimulera företag, inklusive små och medelstora företag, i deras insatser för forskning och teknisk utveckling av hög kva- litet samt stödja deras ansträngningar att samarbeta med varandra. Syftet med denna förordning är att underlätta forskning och utveckling och samtidigt skydda konkur- rensen på ett verkningsfullt sätt. (3) - Kommissionens förordning (EG) nr 2659/2000 av den 29 november 2000 om tillämpning av artikel 81.3 i fördraget på grupper av avtal om forskning och utveck- ling (?) definierar grupper av forsknings- och utveckling- savtal som kommissionen ansåg normalt uppfylla villkoren i artikel 101.3 i fördraget. Med tanke på att (!) EGT L 285, 29.12.1971, s. 46. (2) EGT L 304, 5.12.2000, s. 7. (") Med verkan från och med den 1 december 2009 har artikel 81 i EG- fördraget ersatts av artikel 101 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Innehållet i bestämmelserna är dock i sak oförändrat. I denna förordning bör hänvisningar till artikel 101 i EUF-fördraget i förekommande fall förstås som hänvisningar till artikel 81 i EG-fördraget. Genom EUF-fördraget infördes också vissa ändringar i terminologin, t.ex. ersattes ”gemenskapen” med ”unio- nen” och den ”gemensamma marknaden” med den ”inre mark- naden”. I denna förordning används EUF-fördragets terminologi ge- nomgående. erfarenheterna av tillämpningen av den förordningen, som upphör att gälla den 31 december 2010, på det hela taget varit positiva och med hänsyn till de ytterligare erfarenheter som gjorts sedan den förordningen antogs, är det lämpligt att en ny gruppundantagsförordning an- tas. Denna förordning bör uppfylla de två kraven på att ef- fektivt skydda konkurrensen och att ge företagen tillräck- lig rättslig förutsebarhet. Samtidigt som dessa mål efter- strävas bör så stor hänsyn som möjligt tas till behovet av att förenkla den administrativa tillsynen och de rättsliga ramarna. Under en viss nivå av marknadsstyrka kan det i allmänhet presumeras att forsknings- och utvecklingsav- tal som faller inom tillämpningsområdet för artikel 101.3 i fördraget ger upphov till positiva effekter som kommer att uppväga eventuella negativa effekter på konkurrensen. För tillämpningen av artikel 101.3 i fördraget genom förordning är det inte nödvändigt att fastställa vilka avtal som kan omfattas av artikel 101.1 i fördraget. Vid en individuell bedömning av avtal som omfattas av artikel 101.1 i fördraget måste flera faktorer beaktas, särskilt strukturen på den relevanta marknaden. Avtal om att bedriva gemensam forskning eller om ge- mensam utveckling av forskningsresultat före stadiet för industriell — tillämpning omfattas i regel inte av artikel 101.1 i fördraget. Under vissa omständigheter kan sådana avtal dock omfattas av artikel 101.1 i för- draget, exempelvis om parterna träffar avtal om att inte bedriva annan forskning och utveckling inom samma område och därmed avstår från möjligheten att uppnå konkurrensfördelar i förhållande till de övriga parterna, och de bör därför omfattas av denna förordning. Förmånen av det undantag som fastställs genom denna förordning bör begränsas till de avtal som med tillräcklig säkerhet kan antas uppfylla villkoren i artikel 101.3 i fördraget. Sannolikheten för att samarbete inom forskning och ut- veckling och vid utnyttjande av resultaten främjar tek- niskt och ekonomiskt framåtskridande är störst om par- terna bidrar till samarbetet med kompletterande kun- nande, tillgångar eller verksamheter. Detta omfattar även scenarier där en part endast finansierar en annan parts forskning och utveckling.