words: 1.6.2012 Europeiska unionens officiella tidning L 142/1 I (Lagstiftningsakter) DIREKTIV EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2012/13/EU av den 22 maj 2012 om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR (3) ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions- sätt, särskilt artikel 82.2, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de natio- nella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit- téns yttrande (!), efter att ha hört Regionkommittén, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (?), och av följande skäl: (1) — Unionen har satt som mål att bevara och utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Enligt ordfö- randeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999, särskilt punkt 33, bör principen om ömsesidigt erkännande av domar och andra rättsliga avgöranden utgöra grunden för det rättsliga samarbetet inom unionen på det civilrättsliga och det straffrättsliga området, eftersom ett stärkt ömse- (6) sidigt erkännande samt en nödvändig tillnärmning av lagstiftningen skulle underlätta samarbetet mellan behö- riga myndigheter och det rättsliga skyddet av enskildas rättigheter. (2) — Den 29 november 2000 antog rådet i enlighet med slut- satserna från Tammerfors ett åtgärdsprogram för genom- förande av principen om ömsesidigt erkännande av do- (7) mar i brottmål (?). I inledningen till programmet anges att ömsesidigt erkännande ”bör göra det möjligt att förs- tärka samarbetet mellan medlemsstater, men också att förstärka skyddet av personers rättigheter”. (!) EUT C 54, 19.2.2011, s. 48. (3) (?) Europaparlamentets ståndpunkt av den 13 december 2011 (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av den 26 april 2012. (?) EGT C 12, 15.1.2001, s. 10. Genomförandet av principen om ömsesidigt erkännande av domar eller beslut vid straffrättsliga förfaranden för- utsätter att medlemsstaterna har förtroende för varandras straffrättsliga system. Omfattningen av ömsesidigt erkän- nande är i hög grad beroende av en rad parametrar, bl.a. mekanismer till skydd för misstänkta eller tilltalade per- soners rättigheter och gemensamma miniminormer för att underlätta tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande. Ömsesidigt erkännande av domar eller beslut vid straff- rättsliga förfaranden kan bara fungera effektivt i en anda av förtroende, där inte endast de rättsliga myndigheterna, utan samtliga aktörer i den straffrättsliga processen lik- ställer domar eller beslut av rättsliga myndigheter i andra medlemsstater med domar eller beslut som meddelas i den egna staten, vilket förutsätter förtroende inte bara för innehållet i den andra medlemsstatens bestämmelser, utan också för tillämpningen av dem. I artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grund- läggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) och artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (nedan kal- lad Europakonventionen) garanteras rätten till en rättvis rättegång. I artikel 48.2 i stadgan garanteras rätten till försvar. I artikel 6 i stadgan och artikel 5 i Europakonventionen garanteras rätten till frihet och personlig säkerhet. Be- gränsningar av den rätten får inte gå utöver vad som är tillåtet enligt artikel 5 i Europakonventionen och följer av rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänsk- liga rättigheterna (nedan kallad Europadomstolen). Även om alla medlemsstater är parter i Europakonven- tionen har erfarenheten visat att detta i sig inte alltid skapar ett tillräckligt förtroende för andra medlemsstaters straffrättsliga system. Ett stärkt ömsesidigt erkännande förutsätter detaljerade bestämmelser för att skydda de processuella rättigheter och garantier som följer av stadgan och Europakonven- tionen.