words: 12.1.2012 Europeiska unionens officiella tidning L 8/1 I (Icke-lagstiftningsakter) INTERNATIONELLA AVTAL RÅDETS BESLUT av den 12 december 2011 om Europeiska unionens anslutning till 2002 års protokoll till 1974 års Atenkonvention om befordran till sjöss av passagerare och deras resgods, med undantag för artiklarna 10 och 11 (2012/22/EU) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions- sätt, särskilt artikel 100.2 jämförd med artikel 218.6 a och 218.8 första stycket, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, med beaktande av Europaparlamentets godkännande, och av följande skäl: (1) 2002 års protokoll till 1974 års Atenkonvention om befordran till sjöss av passagerare och deras resgods (ne- dan kallat Atenprotokollet) är en viktig förbättring av be- stämmelserna om transportörers skadeståndsansvar och skadestånd till passagerare vid befordran till sjöss. Genom protokollet åläggs transportören ett strikt skadestånds- ansvar, inklusive obligatorisk försäkring, och passagera- ren ges rätt att föra talan direkt mot försäkringsgivaren upp till angivna ansvarsgränser. Atenprotokollet innehål- ler också bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar. Det överens- stämmer alltså med unionens målsättning att förbättra lagstiftningen om transportörens ansvar. Atenprotokollet ändrar 1974 års Atenkonvention om befordran till sjöss av passagerare och deras resgods, (ne- dan kallad Atenkonventionen) och fastställer i artikel 15 att de båda instrumenten ska läsas och tolkas såsom ett enda instrument mellan parterna i protokollet. Merparten av Atenprotokollets bestämmelser har inför- livats i unionslagstiftningen genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 392/2009 av den 23 april 2009 om transportörens skadeståndsansvar i samband med olyckor vid passagerarbefordran  till sjöss (!). Unionen utövade därmed behörighet i de frågor som regleras i den förordningen. Medlemsstaterna behål- ler dock sin behörighet avseende ett antal bestämmelser i Atenprotokollet, till exempel den undantagsklausul som låter dem fastställa högre ansvarsgränser än dem som föreskrivs i Atenprotokollet. De frågor som faller under medlemsstaternas behörighet enligt Atenprotokollet och de som faller under unionens exklusiva behörighet är inbördes beroende av varandra. Därför bör medlemssta- terna, i frågor om faller under deras behörighet enligt Atenprotokollet, agera på ett samordnat sätt, med beak- tande av deras skyldighet att samarbeta lojalt. Atenprotokollet är öppet för ratifikation, godtagande, godkännande och anslutning för stater och för regionala organisationer för ekonomisk integration som utgörs av suveräna stater som har överlåtit behörigheten i vissa frågor som regleras i Atenprotokollet till dessa organisa- tioner. Enligt artiklarna 17.2b och 19 i Atenprotokollet får regionala organisationer för ekonomisk integration ingå Atenprotokollet. Internationella sjöfartsorganisationens juridiska kommitté antog i oktober 2006 IMO:s förbehåll och riktlinjer för genomförandet av Atenkonventionen (nedan kallade IMO:s riktlinjer) för att lösa vissa frågor inom ramen för Atenkonventionen, såsom, särskilt, beträffande ersättning för terrorismrelaterade skador. I bilagorna till förordning (EG) nr 392/2009 finns de tillämpliga bestämmelserna i den konsoliderade versionen av Atenkonventionen i dess ändrade lydelse enligt Aten- protokollet och IMO:s riktlinjer. (!) EUT L 131, 28.5.2009, s. 24.